II 
Herodot i) fortæller, at Perserne^ foruden den dem egne, 
éåtidnaté Srjernern.es og Elementernes Dyrkelse, ogsaa ar Assyrier- 
ne og Araberne antage en qpindetig Guddom, der kan sættes i Lig- 
ning med Venus, hvilken hine kaldte Wyittta, disse Åliiia, Per- 
serne Mithra, Derimod indforer Xmophon 2) , som neppe skrev 
et halvt Aarhundrede sildigere, Perser, som sværge ved Guden 
Mitkrex: og med Xenophon stemme alle ovrige græske, latinske 
og persiske Skribenter overeens, naar man undtager det maaskee 
eneste Sted hos Ambrosius 3), ' hvor den persiske Venus kaldes 
Mithra. Perserne talede desuden om tvende Mithri, en god og 
en ond, sorn i Bogen Sad der 4) kaldes Mihr-izad og Mikr-du- 
rur gi ; og denne sidste tillægges i Zend-avesta 5) en Mængde 
underordnede Væsener, som ligeledes kaldes Mithri. Dog for« 
staaes altid dette Navn, , hvor det bruges uden Tillæg, om den 
gode Mithra, de Godes Beskytter* I Almindelighed paastaae de 
græske og latinske Skribenter, fra Strabo's 6) Tid af, at Mithra 
eller Mit ures hos Perserne er Solens Navn; og saaledes finde vi 
x) xfte Bogs I3ire Kap* 
S) Cyrnpæd, 7, 16. Qeconom. 4* 
, 3) Contra S\mn,nch, p. 840. Tom. 2. Opp. Ed, Eenedilh 
4) Porx. 28 hos Iijde de Relig, Pers. p. 465* 
5) jfescfo de Mithm % bos AnquetiJ, Tom, 2, p. 2ll> 
6) Lib, 15, 1064, Ed. Amsulod, 1707. 
