124 
Vished. At Herodot kaldte hende Venus, kom maaskee blot 
deraf, at han har hort hende kaldes Urania, d. e» den Himmel- 
ske , et Navn som ligesaa godt passede sig paa Maa?xen, efter min 
Mening den Gudinde, hvilken Assyrierne tilbade som den, der 
forestod Natten og Generationen ; og naar Piutarch sammenligner 
hende med Athene , kunne vi let forestille os , at hendes Billede 
har været bevæbnet, og at hendes Dyrkelses- C erimonier have havt 
noget Grumt og Krigersk ved sig, som Lu naV Dyrkelse pleiede 
ar have. Man kunde, efter Plutarchs Ord, maaskee tvivle, 
om denne Pasargada's Minerva ogsaa var hiin Anaitis? Men, end« 
skjondt Perserne, frie, for hiin intolerante Orthodoxie, for hvil- 
ken man har villet, jeg veed ikke om laste eller beromme dem, 
lode de overvundne Nationer beholde deres National -Cultus, ja 
endog undertiden selv offrede til sammes Guddomme 13), finder 
jeg dog ikke, at de selv have antaget flere end een eneste frem- 
med Dyrkelse, og som tvertimod deres Fædrene -Skik henvendtes 
til et Billede. Desuden, hvad Piutarch fortæller om denne Mi- 
nerva's hemmelige Dyrkelse, nærmer sig til hvad Diocior fortæller 
om den persiske Diana. Naar man end ydermere seer, at Nav- 
net Mitra efter Herodot, som ellers i saa mange andre Ting 
idelig efterskrives af de folgende Skribenter, ei af nogen Skri- 
bent af Anseelse er blevet tillagt en qvindelig Guddom, falder 
man paa den Mistanke, at han her har ladet sig forlede af en 
haandgribelig Æquivocation til at forvexle Guden Mithras . som 
han havde hort blev anraabt af Perserne, med Gudinden Anaitis; 
endskjondt det, 'fra en anden Side betragtet; ikke synes urime- 
13) Herodot. 6, 95. 11$, 7, 42. Ipr. 
