126 
NaVnene Omanes og Ånandrates, som tilligemed hende bleve ære- 
de, efter Lyden synes at være persiske 17). Da Xenophons Cy« 
ropædie, i det mindste hvad de særenkelte Omstændigheder an- 
gaaer, snarere er en Roman end en Historie, kan den ikke have 
synderlig Troværdighed i Henseende til Cyri Religion: men, naar 
der i samme Skrift forekomme persiske Guddomme , angivne med 
deres egentlige Navn, berettiger dette os til at troe, at de i 
Skribentens Tid have været offentlig . dyrkede hos denne Nation* 
Dette er Tilfældet med Guden Mithra, som Xenophon forst lærer 
os at kjende, i det han indfdrer en vis Artabazus, en Paaroren- 
de af Cyrus, sværgende fjjx TOV M/O^j/ (ved Mithras). Hos 
amme Forfatter, i hans OlXOPOptlKOg *), siger Cyrus den 
yngre til Lysander: 'OfAWJUU G Ol TOP Ml^'fiP 18) 3 men disse 
17) »trabo 11«, p. 776% 15* p. 1066* 
*) I en gammel Udgave [in Fol, Basileæ. 1545] Endes dette Sted p. 
524. Det er egentlig Soerates , som taler med Critobulus om Cyri 
fortræffelige Hauge-Anlæg. Lysander, som Deputeret fra Cyri Al- 
lierede , og sendt til ham med Foræringer, kan neppe begribe, at 
Cyrus, som modtager ham i al sin Pragt, med egne Hænder har 
gjprt disse Anlæg. Lysanders Tvivl, hans Sporgsmaal : Hvad siger 
Du, Cyrus? Det er Dine Hænder, som have gjort sit dette? Er 
det> som foranlediger anforte edelige Bekræftelse, at han (Cyrus) 
aldrig gik til sit Taffel, forend han, enten i militære, land-oeko- 
DomisJte, eller andre Henseender, havde udrettet noget Nyttigt. 
O v e r $ % 
18) c /» Wutnrch, in Atexnnd. p, 6%z> in Artax. p< 1013, 
