135 
som og blandt den storste. Deel af de øvrige Nationer: men deri 
afvege Magerne , efter at deres System var kommet til Moden- 
hed , især fra Grækerne, at de tænkte sig en Modsætning, en 
bestandig Srrid imellem disse tvende Guddomme, der, efter Græ- 
kernes Forestiilingsmaade, vare Brtidre og fredeligen regierede de 
dem underlagte Verdensdele, begge de Godes Velyndere, de 
Ugudeliges Strarredommere. Da de græske Philosopher , for at 
forklare Ufuldkommenhederne i denne Verden, toge deres Til- 
flugt til Matenens Gjenstridighed , der ikke kunde modtage al 
den Fuldkommenhed, der ligger i Demiurgens Ideer > oploste Ma- 
gerne denne Opgave paa en kortere Vei, ved at* ophoie deres 
tvende hinanden modsatte Guder til tvende Grund- Principer, d^t 
ene godt, Aarsagen til alt *det Gode , det andet ondt , A ar sagen 
til alt det Onde, men begge virksomme, begge handlende over- 
eensstemmende med deres hinanden modsatte Hensigter, ■ Heri 
synes alle Mager at være enige: men især i trende Omstændig- 
heder afvige deres Sefter, saavidt vi kjende dem, fra hinanden,. 
Nogle, som -synes at være. de ældste, ansaae disse tvende Prin- 
ciper som de absolut hoieste , hinanden lige i Magt og Tilværel- 
sens Varighed, og dyrkede derfor det ene saavel som det andet; 
uagtet de tillige erklærede Alt, hvad det onde Princip frembragt 
de, Krig 2). Andre, og maaskee de sande Discipler af den til 
Hystaspis Tid levende Zoroaster, hvilke vi især kjende af et Sted 
hos Plutarch 3), hvor han, i det mindste fildesls 3 har afskrevet 
2) Herod. i, 140* L&m. S> § 9 
3) De Isid, £. $6$ 9 
