140 
ger samme op ad ; hvorfor ogsaa Tyren seer mod Himmelen; og 
med den hoire stikker han den en Dolk i Struben paa Siden af 
den hoire Forbug: Ravnen, som sidder pa& Gudens flagrende Over- 
kjortel eller i Nærheden af ham og henvendt imod ham: Hunden, 
som springer op mod Tyrens Bryst: Slav gen, som bevæger sig cp 
ad mod dens Saår: Skorpionen , som med sine Saxe griber .fast i 
dens Pung. I Almindelighed anbringes denne Gruppe ved Ind- 
gangen til en Grotte, paa hvis Hvælving udenfor Sol og Maane 
ere afbildede. Ydermere anbringes derved tvende Genier, klædte 
ligesom den der dræber Tyren, hvilke, henstillede ved begge 
Sider af Gruppen, bære en brændende Fakkel; dog saaledes, at 
den ene holder sin op ad, den anden derimod sin ned ad og 
omvendt 
Blandt de hidtil over denne Gruppes oprindelige Betvdning 
fremsatte Gisninger, skulde den af Brucker i) med Bifald anforte 
mofheimske Hypothese: At her forestilles en Heros,' som Q 'jeger 
og ifærd med at overvinde et vildt Dyr, behage mig meest. da 
den desuden, ved at sammenlignes med de persepoiitanske Mo- 
numenter, hvorpaa der ofte forestilles Kampe imellem Mennesker 
og vilde Dyr , kunde faae en stor re Grad af Sandsyn! ighed* 
Men, ei at tale om, at man paa denne Maade ei skulde kunne 
gjore Rede for Hulens og de ved Handlingen anbragte Dyrs Be- 
tydning, saa leder Sammenligningen imellem de Mindesmærker, 
der forestille den overbringende Seier *) , og som ere Mithra s 
i) Hist. p/i Hor. T. i, p, 169. 
*) S. Winckelm. Monum* inedir. prtfat. 11. rr. 12. 
