Omstændigheder tagne af anforte Fabel sg passende til den her- 
skende Mening, at Mithp.vaE Solen elier Solens Genius, 
Da jeg Bestrider den næsten almindelige Mening, at Withrs 
§r Solen y er det netop de samme Bas -reliefs, med Dedicationen 
$ik den uovervindelige Solens Gud } Mithra ? som have bevæget mig 
til at forkaste den, naar jeg overvejede, hvor modsigende en 
Ting det var, at see den samme Guddom, pr-a eet og samme 
Marmor, forestillet een Gang som Hovedgj en standen paa Mindes* 
mærket, en anden Gang som blot accessorisk. Figur; at den 
Gud, som is Hulen dræber Tyren, er Solen, og ar det srraa- 
lende Billede, som paa Randen af Hulen svarer tii Maanens Bil- 
lede, ligeledes er Solen.- Jeg meénte da, at den paa Marmoret 
udtrykte Forestilling var ældre Opfindelse, end Epigraphistens Me- 
ssing, der havde dediceret samme til Solene og at. denne Mithra, 
som Sol og Maane ere i Folge med, var et dem beslægtet Væ- 
sen, men. af en hoiere Natur/ Himmelens og Lysets Genius, af 
hvem Stjernerne havde faaet deres Tilværelse; og jeg troede til- 
lige at finde Stadfæstelse for denne Formodning i det Sted- hos 
Herodot, hvor den himmelske Gudinde siges hos Perserne at 
have Navnet Mitra; ei heller syntes det Sted. hos> Plutarch, hvor 
Mithra forestilles os som Gud - Mægleren , at være denne Tanke 
ugunstigt. Men Vanskeligheden i at forklare den Handling, at 
Guden dræber Tyren; den lidet tilfredsstillende Tdee, at Dolken 
forestiller Lysstraalen, som, i det den trænger ind i Jorden, gjor 
