148 
ikke vare andet end hemmelige Renselses- og Forsonings - Cerimo- 
nier, samt Paakaldeiser af den persiske Guderlæres fornemste 
Guddomme. Det synes endog, som om de endnu til Plutfarchs 
Tid vare i ringe Anseelse, og ikkun besøgtes af nogle faa Over- 
troiske, da han siger 2), at af de forskjellige fremmede og hem- 
melige Skikke, som Soeroverne, forend Pompejus udryddede 
chm, havde indfort i Grækenland, endnu de mithraiske Myste- 
rier vedligeholdtes, Ikke heller kunde den af Gruter 3) anfdrte 
mithraiske Inseription fra Trajans 4de Consulat, d» e. fra Aaret 
101, blive et Beviis herimod; sæt endog, den ei var underka- 
stet de Tvivl, som efter den lærde Marini > der i Henseende 
til de os fra Oldtiden efterladte Monumenter i Steen er den paa- 
lideligste Dommer, gjore den, i det mindste for en Deel, mistæn- 
kelig. Men at kort efter Plutarchs Tid de Cerimonier, hvor- 
om her handles, kom i storre Anseelse, sees klarligen af de mi- 
thraiske Marmorminder, hvoraf nogle ere alt for godt udarbeide- 
de til at kunne være sildigere end de tvende forste Antoniners 
Tid, et Aarhundred, da Smagen for fremmed Overtro begyndte 
at blive herskende i Rom, og da det alierede var brugeligt, at 
ansee de fremmede Guddomme, der dyrkedes med udsvævende 
Ceremonier, som Solens Emblemer,. Ligesom Osiris og Serapis, 
Adonis og Atys, saaledes var ogsaa Mithia Solen; og med Hen- 
syn hertil kunde en saadan Forestillingsmaade deslettere blive an- 
tagen og almindelig, da de ældste græske Skribenter allerede havde 
2) In Pomp. C. 24. />. 631* 
3) Thcsaur. iuscriprr. 35, 2. 
