t$0 
Q.ji^CKJO^ 6) , vidst at udfinde Tallet paa Dagene i Åaret* Fug- 
ten, som ledsager hnn -Gruppe, hvad enten den fra Begyndelsen 
af er Varéseia eller en anden af de mange - "hos Farserne hellige 
Fugle, blev omdannet til en Favn, Apollo's, , følgelig Solens 
hellige Fugl. Skorpionen, som klemmer -og knuser Tyrens Fod« 
selsdele, kunde have Hensyn i% dette Dyrekredsens Tegn^ hvor 
Solen hegynder at tabe Noget af sin Kraft. Hunden kunde være 
Sirius, og Slangen hiint Stjernebillede, som omgiver Polen. Man 
tilfoiede endnu Loven, hvis Spor vi dog ei finde I den parsiske 
Mythologie, og som de ældste mithraiske Monumenter ei kjende* 
men som Opholdssted for Solen i Dyrekredsen, begyndte den 
snart at udgjore en af Hovedfigurerne i den romersk -mithraiske 
Dyrkelse, og en Deel af disse Mysterier erholdt Navnet Leontica, 
medens en anden Deel kaldtes Coracicci efter Ravnen. Det er 
endog rimeligt, at man allerede den Gang forklarede Mithra'f 
Dolk som et Symbol paa Solen f Straaltr , og Tyren som et Em- 
blem paa Jorden, endskjondt jeg hos de Gamle ei finder Spor 
hertil: men selsom er den hos Statius og hans Scholiast (som 
/begge ei. synes nogensinde i Nærheden at have seet et af Mithra's 
Billeder) forekommende Forestilling, naar de deri, at Solen tager 
fat i Tvrens Horn, Maanens Sindbillede, troe at sec en Afbild- 
ning af Solens Magt og Herredomme over dette mindre Himmel- 
legeme. Endog Porphyrius 7), en af de Skribenter der meest 
have udbrodet sig over disse Mysteriers BeskafFcnhed , synes intet 
6) S. Hjeron. In Amos. C. 3. 
7) De Amt o htymfhorum* p. 115, 120, in f rerne Homm Emus. 
