210 
hedens Maat. I det mindste ophæves derved ikke Idee - Forbin* 
delsen imellem Tidens Gud og det stdrre Himmellegeme (Solen), 
elier den imellem Guden Æon og det mindre (Maan?n), ei heller 
nedbrydes derved, hvad jeg har sagt om Alternes Antal og dettes 
Hentydning. Her skal i det Folgende tales om Gadejft Æon. 
Det Oldminde, hvorpaa jeg nylig har beraabt ktig, er en Jaspis- 
i Cayius, som, hvad storste * Delen af dens Tegning angaaer, 
stemmer overeens med den af mig beskrevne Basrelief. De tvende 
Træer, som og de paa deres Stammer befæstede Ting, ere de 
samme; men desuden er her, over hvert af disse, en anden 
Fakkel, ligesom i Luften, som vendes ned ad over det paa ven- 
stre Haand staaende Træ, — den hertil fæstede Fakkel staaer op- 
ret, hævende sig, efter en skraa Retning, over det andet. Disse 
Ting', tilligemed den mithraiske Gruppe, have deres Sted inden 
for Grotten , som paa nærværende Gemme betegnes ved et bue- 
formigt Klippestykke, pia hvis Skraahed man seer de tvende Him- 
mellegemers Vogne , netop saaledes afbildede, som paa vor Bas- 
relief, med den Undtagelse , at Luna her har den voxende Maa- 
ne omkring ved Skuldrene. Oventil sees ligeledes tvende af Slan- 
ger omgivne Figurer, ligesom paa hiin Basrelief, den ene vin- 
get og med Stokken i Haanden, den anden uden disse Attributer. 
Imellem de tvende Figurer er der tre . Flammer, og imellem den 
vingede og Luna's Vogn , fire andre. Endelig bemærker man paa 
hoire Haand af den ubevingede Figur , som staaer paa Solens Side\, 
noget længere nede ni Stjerner, imellem hvilke en liden Figur, 
nogen og efter Anseende qvindelig, ligger knælende og i en Til- 
bedendes Stilling, med Hænderne oplofrcde mod hiint større Bil~ 
lede, fra hvilken den dog adskilles ved Noget, som er utyde^ 
