6ir 
Jeg har sagt , ar Kul - Forbuget er meget ulige ved de aabne 
Fyhre, og at dette for endeel beroer paa Fyhrkurvens DanneL 
se og Storrelse, som: endog sjeldeti har værer gjort af samme 
Dannelse paa det ene Sted som paa der andet. Nogle Steder vare 
Kurvene hoje og smalle* andre Steder flade og af storre Diameter. 
Foruden den Ulighed af Storrelse og Dannelse af Fyhrkur- 
ven, var der ogsaa ved de ældre Steenkuls - Fyhre forskje.llige 
Maader at sætte eller anbringe dem. Paa visse Steder hvor Lan- 
det var bjergigt eller hojt , har man. sidt Fyhrkurven - blot paa 
Torden, uden ncgen videre Indretning, og saaledes har det væ- 
ret, og er endnu tildeels veå de Norske Fyhre; nogle Steder 
hvor Lander var lavt,, og man derfor behovede ar bringe Fyh- 
ret noget i Hojde, indrettede man saakaldede Vippefyhre. Disse 
saae aldeles ud som det Slags Vipper, hvorved man paa nogle 
Steder paa Landet bringer Vand op af Bronde. Jern - Fyhrkurven 
hængte i den erse Ende a£ Vippe ftangen, men hver Gang der skulde 
enten? lægges friske Kul til, eller rages op, fordi de i Kur- 
ven værende Kul kunne være faldet sammen og have fortættet 
Trækhullerne,, maatte Fyhrkurven nedlades til jorden, ved at 
lade den anden Ende af Vippen gaae i Vejret* I den Mellemtid 
var altsaa Fyhret ikke alene meget lavere en$ det skulde være, 
men kun endogsaa tildeels slet ikke sees 7 hvilket altsaa kunde blive 
meget" vildfarende for de Sejlende, som i bemeldte Mellemtid 
ikke saae Fyhret. Endelig havde man fundet for noden t paa nogle 
Steder ar bygge hoje Taarne for oven paa disse at kunne sætte 
Fyhrkurven, for at give Fyhret Hdjde nok til at see det paa for- 
noden Afstand, men altid frit i Luftem 
