go 
Forstaaelse af ethvert i disse Systemer brugt og lerret indfort 
Kunstord kan vorde muelig; den vilde end videre forudsætte 
cn aldeles moden Dommekraft, for 'at kunne vurdere de afvigende 
Bemærkelser, i hvilke det samme Udtryk moder i disse forskjel- 
lige Systemer, og derved at komme til et afgjorende Resultat i 
Henseende til den adæqvateste Betydning, som burde fastsættes 
for hvert enkelt Ord. Det vilde allene ved en . saadan Bearbeidel 
se være mueligt saavel at forebygge hine a!minaeh;e Misbrug, 
som de nyere Syncretister have gjort af Ord som den uindtagne 
Læser er vant til at fortolke i en ganske forskjelh Mening fra 
den, som Forfatteren vilkaarligen forbinder dermed, som ogsaa 
at mode deres Uredelighed, der under Svobet af visse fra de 
ældste Tider af hellige og almindeligen bekjendte Ord soge at 
bringe i Omlob, og sancrionerc aldeles afvigende 'deer. Lad 
saa den, hvis Lære i sit sidste Resultat gaaer ud paa , at Ret er 
det, som tilfredsstiller Begjerligheden , eller hvortil man haj? 
Magten i Hænderne, ligefrem tilstaae , at efter hans Grandsk- 
ning al Forskjel mellem Ret og Uret forsvinder, og at disse Be- 
greber ingen Realitet have for ham, hellere end at han skulde 
tillades ved disse vigtige Ords Anvendelse i en den almindelige 
Brug ganske modsat Mening, at skuffe sin Lærling, og maa- 
skee sig selv. Videnskabens Mark er, efter dens Natur, Frie- 
hedens Gebeet, og Philosophen tor ikke skjælve for noget Resul- 
tat, men derfore skal han og hade al Uredelighed, Der bliver, 
i Sandhed, mere vundet for den gode Sag, naar den the-M-etiske 
Athcist tilstaacr , at hans S) stem ci firer ham til Gud, end 
naar han, misbrugende dette hellige " Navn, med Begrebet om 
den Ecne — selvstændig — levende betegner sine metaphysiskc 
