98 
substantiviske Hielpeverb, i lang Tid kunde behielpe sig uden Ver- 
ber, deels deraf, fordi Verbernes Opfindelse og Bestemmelsen af 
deres Brug forudsætte mange afsondrede og fine Ideer, Man maa 
derfor forestille sig, at man og i denne Deel af Sprogene, der 
cr den fineste og vanskeligste, er gaaen frem med meget lang« 
somme Skridt* Grækerne have uden Tvivl for det meste dannet 
deres Verber ved at tilfoie i Enden af Nominer det oprindelige 
substantiviske Verb « eller og giort disse Verber til Fenstavel- 
ses -Ord, Længere hen i Tiden forandredes det oprindelige sub- 
stantiviske Verb eco til Wfu* og da fik alle Verber Endelsen paa 
fju. Denne Endeise gik siden af Brug, men har i endeel Verber 
vedligeholdt sig. Grækernes Verber, med Hensyn til deres oprin- 
delige Dannelse og Sammensætning, udtrykke derfor: Jeg er den 
Tins;, el/er jeg er handlende eller lidende i Forhold til den Ting eller 
dm Person. Et Kunstmiddel, som det i Ebræernes Verber, nem- 
lig Piel, Hiphil og Eitpaet, ved hvilket smaa Forandringer, og 
Bestemmelser i Verbernes Betydning korteligen udtrykkes, have 
ingen oprindelige Sprog imod Vesten; Grækerne alene opnaae en 
Deel af dette Kunstgrebs Hensigt ved deres Verha media og deres 
Aorister , Dualis, som Grækerne og alene bruge baade i Decli- 
nationer og Conjugationer , kunde maaskee være fra Østerlænderne. 
Naar man noic overveier den dybe Skarpsindighed, der ligger skiult 
i Uddannelsen af Verbernes forskielJige Tempora ,især deres Aori- 
ster og Futurer; hvilken Skarpsindighed allerede forudsætter en 
meget dyrket Forstand; naar man tillige betænker de utallige Tilfæl- 
de i Tale og Skrift, der ei alene have ladet Grækerne fole Trang 
til slige fine Skiclningcr, men Og ledet dem til den heldige Op- 
findelse af en særegen optativisk Modus og tii den lykkelige Jdce 
