kc §aa hciligen udmærke det fra alle ældre og nyere Sprog* 
Det Latinske Sprogs Declinationer kunne alle henfores- til de Græ- 
ske, efter hvilke de v og virkeligen vare dannede; dog maa man 
i slige Tevnforelser besrandigen. tænke sig den ældre Æolisk -Da- 
nske Diaiect, hvilken havde megen Oversenstemmelse med det 
gamle Pelasgiske, efter hvilket især, da nogle Stammer af Pe» 
lasger, som de Græske Myther fortælle, i den fierneste Oldtid 
landede som S.or overe paa Italiens Kyster og der bosatte sig, det 
Latinske Sprog fik sin allerførste Dannelse* Hvilket i Lanzi's 
Saggio di Ihigua Etrurca af Pelasgiske og Etrusciske Skriftmonu- 
menter herligen er oplyst og stadfæstet. Ved de foregaaen de Sprog- 
Afsondringer og ved Lanzi's Undersøgelser .over Italiens gamle 
Mundarter ledes jeg til en Formodning, -der ikke er uvigtige 
nemlig at den ældgamle Pelasgiske Mundart, efter hvilken Lati- 
nernes Sprog har faaer sin 'Grunddannelse, var til den Tid over- 
maade fattig; thi det Latinske Sprog har ikke fra det Græske 
hverken Partikler, nogle Præpositioner undtagne, ci heller Prono- 
miner; men maa have faaet disse deels af det gamle Osciske, -en 
gammel Grund- Mundart i Italien , deels af andre derværende gamle 
Galliske -Mundarter* Endog i Henseende til Verber maa det 
Græske Sprog til den Tid have været fattigt, og aldeles ikke 
havt de Fordele af dets A c rist er, Futurer og Verba media >. hvil- 
ke det siden efter i Tidens Længde erholdte; hvorfor vi ei hel- 
ler i det Latinske Sprog finde ringeste Spor af disse det Græske 
Sprogs særegne Fordele. % Imidlertid har hiin =Fordeel af bestemte 
Endes- Forandringer for hver enkelt Casus 'i de forskieilige Decli- 
nationer .givet det Latinske. Sprog den storste Deel af ?de- Fordele, 
hvilke det har tilfælles med det Græske Sprog , og som. alk føre 
