*04 
til den Hoveddyd, hvilken begge Sprog fortrinligen besidde , nem- 
lig Korthed i Tankernes Udtryk. Hvorledes denne enkelte Om- 
stændighed i begge Sprogene kunde tilveiebringe Korthed, vil jeg 
her oplyse. Ved det faste Særkiende, som . enhver Casus har i de 
•græske og . Latinske Declinationer , kan eh Mængde ellers fornodne 
Præpositioner udelades; dette cr især Tilfældet med Genitiv, Da- 
tiv og Ablativ. At Dualis, der i det Græske Sprog medbringer 
betydelige Fordele, ikke er -optagen i det Latinske, le-i er mig 
paa den Formodning, at den eftee den Tid, da det Latinske 
Sprog fik sit Grundanlæg af det Græske, forst er bleven brugt 
af Grækerne, soni maaskee deri have fulgt deres Naboer imod Osten, 
For at kunne udelade Forbindelses -Partikler , brugde Grækerne den 
subjectiviske Accusativ med Infinitiv , og Latinerne fulgde dem 
heri noiagtigen: i samme Oiemed brugde Grækerne, der ikke 
havde Ablativ, den saakaldte subjectiviske absolute Genetiv med 
Particip; hvilket hos Latinerne, der havde Ablativ, forandredes 
til den saakaldte absolute Ablativ; for hvilke Sætnings- Forbindel- 
ser Reglerne i det Latinske ere de samme, som i det Græske 
Sprog. Dette Forkortnings - System , med Hensyn til Udeladelse 
af Forbindelses -Partikler , understottes i begge Sprogene ved hyp- 
pig Brug af Participer. Det Græske Sprog gaaer heri videre end 
det Latinske ved Brugen af den absolute Accusativ, hvorved det 
udelader det, vi i vort Sprog maattc udtrykke ved angaaende , be- 
trædende, i Henseende, med Hensyn til; og endeligen ved Udeladelse 
af det substantiviske Verb , hvor samme mueligen kan underfor- 
staaes. At læse Græske og Romerske Skrifter bliver derfor et 
Studium; og begge disse Nationer have i deres Skrifter ,J endog 
i Henseende til Sproget, altid forudsat opmærksomme og tænkende 
