108 
sandt, at de nyere cultiverede Sprogs indre Væsen er saa -aldeles 
forskielligt fra det Græske og Latinske Sprogs indre Væsen , at 
imellem- disse forskiellige Sprog ingen umiddelbar Paavkknirig 
kan tænkes muelig; thi for at kunne modtage slig Paavirkning. 
maatte de nyere Sprogs indre Organisation have nogen Lighed med 
den i det Græske og Latinske Sprog; hvilket aldeles ikke er 
Tilfældet. Det Forslag derfor, ligefrem, at overdrage det Græske 
og Latinske Sprogs indre Fordele i de nyere Sprog, vilde være 
den storste Urimelighed; fordi man -tilraadede en Ting, der 
var ganske ugiorlig. Den eneste Maade, man her kan gaae frem 
paa, og paa hvilken man hidtil ikke noie nok har agtet, er den- 
ne: Efter at have lagt Mærke til alle de indre Fordele, ved hvil- 
ke det Græske og Latinske Sprog . saa særdeles udmærke sig for 
alle nyere cultiverede Sprog; finder man strax, at disse de æl- 
dre Sprogs Fordele ere grundede i visse Grundanlæg, der ere 
af en ganske anden Bygningsart, end de i de nyere Sprogf; 
imidlertid beholder man alle disse afsondrede ■ enkel re Fordele i 
Erindringen, og i Brugen af de nyere Sprog scger man at erhol- 
de samme Fordele, men ved Midler, hvilke de nyere Sprogs 
Anlæg og indre Væsen forskaffe. Paa denne Maade kunde det 
Græske og Latinske Sprogs indre Cultur siges at virke paa de ny- 
ere Sprogs indre Cultur, ikke umiddelbar, men ad en Omvei 
■og ved en fornuftig Anvendelse* Dog er i de nyere Europæiske 
Sprog, hvad Grundanlægget og deres indre Indretning angaaer, 
megen Forskiellighed, Jeg tager her blot Hensyn til de ny?re 
cultiverede Sprog J der ere mig beklcndte. Jeg kiender det Pohiske 
meget lidet , og det Ungerske slet ikke; jeg rur imidlertid al Grund 
at formode, at i det Pohhke Sprog og de dermed beslægtede 
