tio 
hvilken Verbet var sammensat, i Enden af Sætningen. De er- 
holdte ved denne slaviske Efterlignelses - Maade kun hage Sætnings- 
Bygninger, fulde af Mellem sætninger, liften at erholde de Forkort- 
nings-Fordele, hvilke blot ere det Græske og Latinske Sprog 
egne, og som det Tyske Sprog, saavelsoni alle nyere Sprog, 
ifolge deres indre Natur og fdrste Anlæg, ikke vel kunne mod- 
tage. Det Danske Sprog er, i Henseende til sit Grundanlæg, gan- 
ske forskieliigt fra det Tyske "Sprog; hint er vel ved det An^el- 
saxiske , af hvilket det i et flernt Old har optaget mange enkel- 
te Udtryk, blevet beqvemt , at imodtage Berigelse af det Tyske 
Sprog ; men begge Sprogene ere i deres indre Natur af en gan- 
ske forskiellig Indretning, fordi deres Oprindelse er meget for- 
skiellig. At man ikke noie har iagttaget dette, har skadet det 
Danske Sprog meget. 
Det Danske Sprog har tilfælles med det Italienske, Franske 
og Engelske en Egenskab , der, i hvilketsomhelst -Sprog den fin- 
des, er af betydelige Folger, den nemlig, at det i Decimerin- 
gen har faa Endesforandringer. I denne Punct har 'det "Tyske 
Sprog meget store Fortrin for alle nuværende cultiverede Sprog; 
men de forste, der i Skrift havde Leilighed, at anvende disse 
Fordele til Sprogets indre Cultur, have i mine Tanker ikke be- 
nyttet dem paa den rette Maade. Folgen af Mangel paa Endesfor- 
andringer i Declincringen , saavel i det Italiienske, Franske og; 
Engelske som i det Danke , har været, at en- Mængde Partikler 
ere i alle disse Sprog blevne meer eller mindre nodvendige, især 
Præpositioner, for at betegne de forskieHige Casus i Declineringeru 
Vel kunde en stor Deel af slige indflikkede Partikler have været 
