Hl 
udeladte, hvis de nyere Sprogs forste Dannere i deres Skrifter 
mere havde taget Hensyn til tænksomme og cultiverede Menne- 
sker, end til en raa og sLoy Almue. Ved alt for stor Ængstlig- 
hed, ikke at være tydelig nok* har man giort al Umage k og 
Opmærksomhed, der hos en fornuftig Læser fra Sproget umid- 
delbar henvendes paa Tingen selv og Tanken, ganske unodven- 
dige. Ved at læse Skrifter i nyere Sprog kan man med hvilken- 
somhelst Bog, der falder een i Hænderne, giore det Forsog, jeg 
her vil anfdrc. Ere Æmnet og Tankerne af Vigtighed for osj 
vedligeholdes vor Opmærksomhed under Læsningen er Æmnet 
os ligegyldigt ; er Foredraget aldeles ikke i Stand at beskæfte vor 
Aand. Man tage derimod hvilketsomhelst Skrift af den Græske 
eller Latinske Litteratur, hvor Æmnet i hoieste Grad. kan være 
os ligegyldigt,* Foredraget giver dog ideligen vor Aand Anledning 
til Eftertanke, thi man læser ikke en Sætning eller Periode, 
uden ved Ordenes bestemte Endesforandringer at nodes, at tænke 
-sig Ideernes logiske Forhold; og paa de fleste Steder maa man 
i Tankerne tilfore en eller- an den Partikel, et eller andet enkelt 
Ord, som Skribenten enten ved Talebrugen eller af Stedets Sam- 
menhæng med det Fcregaaende forestiller sig letteligen at kunne 
underforstaaes. Mangel af bestemte Endes -Forandringer i Decli- 
neringens enkelte Oasus gior, at Ordene i en Sætning eller i en 
Periode ikke kunne omsættes . enten efter Indfald eller kunstigen 
efter en vis Numerus. Man nodes, ar sætte Ordene saaledes, 
at Læseren strax kan finde é Subject og Prædicat, hvilke da, saa 
at sige, maae sættes i Forgrunden; Subjeetets og Prædicatets 
Modi maae stilles hver paa sin Side ; Mellemsætninger og lange 
Perioder maae? saa meget mue%t 2 undgaaes; ere de uundgaaelige, 
