^3 
Da ehristne Missionærer indkom i Norden , var tt af deres 
fornemste Bud Afhold fra Hestekidd. Hertil kunde flere Grun- 
de tænkes. Hestekiddet blev eanseet for vanhelligt, fordi det 
var brugt til Ofringer hh). Der existerede endog Pave bud fra Gregor 
III til Tydsklands Apostel den hellige Bonifacius om strængeiige« 
at forbyde Hestekiddet, som noget ureent ii) (formodentlig paa 
farund af den mosaiske Lovgivning). Endelig kunde og Missionæ- 
rerne have havt en eller anden oekonomisk Aarsag, hvilket ak 
bestyrkes derved at Harer og flere Dyr , som i Begyndelsen og 
vare forbudte , siden ble ve tilladte at spises, kun Heste aldrig kk). 
De Rcgentere som arbeidede paa Christendommens Indførelse og 
Befæstelse her i Norden, -giordte derfor og deres Bedste , for at f aas 
denne Vederstyggelighed afskaffer. Keiser Otto, da han belei- 
rcic Dannevirke og hans Folk begyndte at lide Hunger , forka= 
stede det Forslag at slagte Hestene, paa Grund af at dette var 
"det storste Brud paa Christendommen (Kristmspell) //). Dog synes 
Oluf den Hellige forst ret at have faaet Bugt dermed i Norge og 
Island, og i Svcrrig have vi seer at Hestekid dssjnisnirig fandt Sted 
endnu mod Slutningen af ute Aarhundrcde* 
Sted hos Preusserne efter Adams og Dusburgs Beretningen cfr, L c* 
hh) Keishri Ant. p» 339* 
i i) Keiskri Ant, 1. c. 
kk) Schmidt (fjesch. <& Deutsck. I. S. 385) mener og &t Hovedaarssgen til at 
HestekiodsspiisHingen gik af Brug, var det, at Hestene ved Men* 
neskeforinereisen bieve sieklnere og kostbarere, 
Ih Olafs Tryggv. S, ed, Scalk\ ?. L p 87* 
X 9 
