164 
De Love, som forbyde Hestekiodsspiisning, ere, saavidt 
mig er bekiendt , folgende : 
1) Hakon Adalstens Gulethingslov mm) , (som vi dog langtfra - 
ikke bar i sin oprindelige Form) bestemmer i Christendomsbalhen , 
at den som spiser Hesrekiod, skal bode 3 Mark til |Bispen og 
gaae til Skrifte. 
• 2) Den vigenske Kirkeret mi), given i det 12 Aarhundrede, 
bestemmer, at hvo som spiser Hund, Kat eller Hest uden for 
Nødstilfælde, skal have ^forbrudt Gods og Fred, faste Eiendonv 
me og Losore og reise til hedenske Lande* 
3) Den saakaldte Codex Tims b er gens i s (en Samling af norske 
Lovstykker blandt de suhmske Mannuskripter) distingverer ogsaa 
mellem Nødstilfælde og Ikkenodstilfælde ; i hint kunde Hestekiods- 
spiisning afsones med Almisser, i dette skulde den straffes mei 
Landsforvisning og Godsets Fortabelse 00). 
4) Den ældre islandske Kirkeret (given 11 22) forbyder fp) at 
spise Hestekiod, under Straf af den mindre ' Landsforvisning og 
bestemmes tillige^) at om et Sviin kommer til at æde Hestekiod, 
skal det sulte i 3 Maaneder^ og fedes i andre 3, for det maae 
slagtes. 
mm) Pauses norske Love, h D, S* 28. 29* 
«») ndg. af Finsen cap* V. p. 25. 
00) /LnzQit. ad Jus ecrf> Amaan t p, 197. not. l%2 
fjO u<]g, af Thorkélin cap é XXXII, p. 134* 
*q) Cap. XXXI- p* 130* 
