i6j 
Fattige bleve nodre til at slagte dem til Fode, foraarsagede dette 
"overalt Eftertale blandt Folk, især hos Geistligheden, som forbod 
r 'aiie og enhver at æde disse urene Dyr« yy). 
I Aaret 1776 foraarsagede Hestekiodsspiisningen endog et 
Slags litterær Feide i Island, efter Stedets Leilighed. Magnus 
Ketllsen, Sysselmand i DalasySsel, udgav samme Aar fra Hrappseis 
Bogtrykkene et lille Skrivt om Hestekidds Bxug i Huuskoidninger 
zz) y hvori han vel ei direkte raader til at spise Hestekiod, for 
ei at forarge de Svage og Enfoldige, men viser dog at der ei 
vilde være syndigt, om det skeedte, og raader til paa andre 
Maader at betiene sig deraf i Huusholdninger, £ Ex. ved at bruge 
Hestefidtet i Stedet for Tran. Han fortæller tillige, at da nog- 
le i sidste Hunger saar aad Hestekiod, vare der somme Præster, 
der ei vilde stæde dem til Alters; med mindre de forst stode 
aabenbare Skrifte, hvoraf fulgte at mange ddde af Sult, som dog 
€iede Heste æce). Men Prov sten iDalasy ssel Gunnar Poulsen, ellers 
beromt for sine dybe Indsigter i den gamle islandske Philologie, 
ftndt saadanne nye Projecter meget farlige, og udstædede under 
24 Febr. 1776 en Cirkulære til Præsterne i Sysselet, hvori han 
bad dem af alfe Kræfter at afværge dette Forslags Iværksættelse , 
yf) Olafs ens og Povehens Reise gienn, Island 3 D» $♦ 701« 
s*) Under Titel Hestnbit er Hagabot og Hrossa Slatrid Gagnsamkgt, Bel 
væsentlige af denne Afhandling hivde For£ alt fremsat i sin isknd. 
ske Maatiedstidende 1775. S. 83» 
<za) S. 1 S citerer han et Par Steder af en Provst Thorstein* Petersens Vn» 
dervison %m Sagnalem 9 hvor 4entn ffmunmr til at spise Hestekttd> 
