De Lærde derimod, hvis critiske Dom over deslige vi- 
denskabelige Emner skulde være mere afgiorende, betragte i Al- 
mindelighed Sporgsmaalet som een af Physiologiens vanskelige Opga- 
ver, eller som en Gaade, der ikke let lader sig-oplose. Man 
bor derfor ikke undres over, at der blandt Physiclogerne herske 
saa hoist forskieliige , saa stridige Meninger , og at endnu ingen 
af disse er bleven fremstillet og forsvaret med saa vægtige Grun- 
de > at den ubetinget kan siges at være den aimengielden.de. Cgsaa 
her passer endnu den gamle Sentenz: Qiot cavita, tot sensus ! 
til liden Ære for Videnskaben og dens Dyrkere. 
Naturgrandskerne "kunne med Hensyn til det opgivne Sporgs- 
maal afdeles i tre Klasser, 
a) Nogle af dem lære uden al Indskrænkning, . at Menne- 
sket kun seer med et Oie ad Gangen; b) Andre mene: at det i 
sin frie og naturlige Tilstand stedse eller under alle Omstændighe- 
ders seer med begge Oine tillige: — endelig ere der og c) Nog- 
le som paastaae, at Mennesket benytter begge Orne , saalænge 
det seer ubestemt, men at det derimod, naår det vil see note og 
bestemt, kun kan bruge et Oie ad Gangen, Hvad der i disse 
forskiellige Meninger er rigtigt og sandt og hvad der i d:m er 
falskt og ubeviist, skal være det egentlige "^rrnaal for mine Un- 
dersogelser i denne Afhandling. 
For at undgaae al Misforstaaelse bor do^ her forud bemær- 
kes, at jeg kun betragter Mennesket fra f.hysrofogisk Synspunkt., 
eller i den Tilstand det findes, naar Naturen har skienket det to 
