i?6 
Samme Lære har den udødelig? Bichat *j fremstillet endnu 
udforligere og med en indlysende Klarhed. Harmonien, siger han ; 
er for Organernes Forvetning, hvad Symerrién for deres Dannelse. 
Den forudsætter en fuldkommen Lighed i Kraft Virkning, li- 
gesom Symetrien rober en noiagtig Ovejrcnstemmelse i den udvor- 
tes Form og den indvortes Struktur« — Den er en Folge af Sy- 
rner ri en , thi tvende Dele, som have væsentlig Lighed i deres 
Bygning, kunne ikke være forskiellige i Maaden, kvorpaa de 
virke, Harmonien er Karakteren for de udvortes, eller dyriéke 
FuncLioner, de organiske eller vegetative staae derimod ikke i en 
saadan Samklang. Mennesket seer i sin sunde Tiisrand med 
begge Dine, og Synets Fuldkommenhed beroer paa Objec ternes 
harmoniske Indtryk paa begge disse Organer. Vi see slet, naåt 
et Oie er stærkere end det andet, 03- hiint derfor sender et tv- 
delig ere Billede til Kiernen end det svagere« — Det er "for at und- 
gaae denne Forstyrrelse, at man lukker det ene Oie, medens 
man har foroget Virkningen af det andet ved et eonvex Glas. 
Et saadant Glas ophæver Harmonien imellem begge Organer. 
Det som gwller frembringe ved Konst, see vi i Naturen ved 
skelende dine. Den Skeloiede vender sit sva<e Oie fra Objecter, 
hvorpaa det stærkere hviler, for at undgaae den Confusion, som 
vilde opkomme ved Indtrykket af to ulige Eilleder. 
Det er (siger Bichat fremdeles **) let at: bevise, at de 
Functioner, der a! minde! igen betegnes med Navn af de indvor- 
*) forholdt og Rnfo om Liv og Dod, Kiobh. Ao. Igoa. p. 10 
**) I samme Skrift p, 14* 
