m 
tes Sandser (nemlig Bevidstheden, Hukommelsen, Imaginationeft 
og Dommekraften) folge i deres Udovelse de samme Love, som 
de udvortes Sandser, og at ogsaa deres Fuldkommenhed er srorre 
eller ringere, ligesom der er meer eller mindre Harmonie mellem 
de tvende sy metriske Halvdele af det Organ, hvori de have deres 
Sæde. — Lad os. sætte at den ene af Hiernens Halvkugler er stærkere 
organiseret, bedre uddannet i alle sine Punkter , og at den , som en 
Folge deraf , er bedre skikker til at blive afficeret ; kan der 
da tvivles om, at de indvortes Sandser maae blive uordentlige? 
Hiernen er jo det samme for Srælen, som de udvortes Sandser 
ere for Hiernen. Den sender Indtrykket, som er den meddeelr s 
fra de udvortes Sandser til Siælen, ligesom disse forplante de 
omgivende L-gemers Indvirkning paa dem til Hiernen. Da 
altsaa Mangel paa Harmonie i de udvortes Sandseorganer for- 
styrrer Hiernens Evne til at fornemme, hvi skulde da ikke 
Siælen modtage en uordentlig Forestilling, naar begge Hiernens 
Halvkugler ere ulige i Styrke, og derfor vække ikke et enkelt* 
men et dobbelt eller ubestemt Indtryk i Siælen? Saaiedes bliver 
det sandsynligt , at den forskielligé" Grad af Fuldkommenhed^ 
og de mange Nuancer, man finder hos Mennesket, saavel i Hen- 
seende til Hukommelsen som til Imaginationen og Dommekraften^ 
have deres Grund i en. storre 'eller mindre symetrisk Fuldkommen- 
hed imellem begge Hiernens Halvkugler/' 
Disse skionne Betragtninger , som • i lige Grad robe deres 
forskielligé Tidsalders philosophiske Aand, forfeilede dog næsten 
deres Hensigt ; de vakte i det mindste ingen almeen Overbevisning 
blandt Natur- Videnskabens Dyrkere. De fandt især Modsigelser fra 
VU, Sel. $kr, i§0| . IV Dit, U H*fu, Z 
