øve os i at see grant , med desto storre Færdighed stille Oinejnfc 
sig i en Vinkel, hvis Spidse srrax træffer lige paa! Objeaerne. 
Soemanden, Skytten og andre, som sædvanligt hæfte åeres ; 
Syn paa fierne Objecrer, have derfor i Almindelighed meer diver- 
gerende, eller rigtigere talt, mindre koncentriske Gine end derv 
Lærde eller Konstneren, som dagligen beskiæftiger sig med nærlig- 
gende Objecter. Den Vanvittige lader sine Oine iobe omkring 5 
uden at fæste Synsaxerne paa noget bestemt Object ; hans Oiekast 
er derfor mat og vildt ; han seer utydeligt elier ubestemt. Det 
samme er Tilfældet med spæde Eorn i det forste Fierdingaar efter 
deres FodseL Den Oplyste derimod betragter alt med gransken- 
de Oine under en passende Stilling af Synsaxerne, hans Blik 
er derfor stivt og skarpt; han seer tydeligt og bestemt, ja 
han formaaer endog at imponere ved det blotte Oiekast, Synsaxer- 
nes concentriske Retning bidrager s aa le de s meget til at udtryk- 
ke Menneskets individuelle Karakteer , og betragtes derfor ngtigm 
som et hoist vigtigt physiognomisk Træk i von Åasyn. 
Det er især Oinenes toncentriske Bevægelse der sætter m 
istand til at kunne bedomme , i hvilken Frastand vi see et Object. 
Fig. 8 maae oplyse denne Sætning, Oinene % og u fire her stil- 
lede med begge Synsaxer mod Objectet a. Objecterne h og c ligge 
derimod uden for Synsaxerne. Objecterne d d findes vel paa 
Linierne for begge Synsaxer, men ikke paa den Punkt, hvor disse 
Iobe sammen ved a. En saadan Forskiel i Objecternes Stilling 
mod Oinene, frembringer hoist forskielKge optiske Phænomener. 
Billedet af Objectet a falder paa Nethindens ømfindtlige Punkt 
