9 
I Anledning af Polypleurum Schmidtianum tog jeg denne Art for til nærmere 
Betragtning , og tillige førtes jeg til nærmere at studere en anden , fra Indien stammende 
Art, af hvilken jeg har faaet tørret Materiale. Denne Undersøgelse har ført mig til en lidt 
anden Opfattelse end den , som jeg oprindelig havde om Slægten Cladopus , og har givet 
mig et nyt Eksempel paa, hvor vanskelig og næsten kunstig Siægtsafgrænsningen er inden 
for Podostemaceernes Familie. 
Cladopus Nymani ligner Polypleurum Schmidtianum i høj Grad, hvad det vegeta- 
tive System angaar. Ligesom hos denne ere Rødderne liniedannede , flade, grønne, og 
nøje fasthæftede til Klippen med deres Underflade. De synes at grene sig ret regel- 
mæssigt, idet de skiftevis udsende Grene til Siderne, og Skuddene udspringe paa samme 
Maade fra Randen af Rødderne eller lidt inden for denne paa Oversiden. \ een Henseende 
findes der en Afvigelse fra P. Schmidtianum, 1 det Rodgrenene ere endogene, hvis det da 
overhovedet er£ rigtigt, hvad Møller angiver, naar han siger (1. c. pag. 116): "Die Wur- 
Flg. 7. Cladopus Nymani Hj. Møller. (Forstørret.) 
zelverzweigung entsteht endogen, vom Centralcylinder aus. Die junge Verzweigung-^scheint 
seitlich von der alten hervorzubrecheuD. Desværre gives intet Billede heraf, og jeg har 
ikke Materiale til at kontrollere Sagen, men jeg tvivler paa, at det er rigtigt, og tørt 
Materiale taler for, at Siderødderne dannes eksogent. 
De assimilerende Skuds første Blade ere liniedannede og enkelte som P. 
Schmidtianums Løvblade, men der dannes mange flere af dem end paa dennes Skud, de 
staa i mange Rækker, og paa "die gut entwickelten Sprosse d (Møller 1. c. p. 122) fremkomme 
til sidst Blade af en hel anden Slags, nemlig brede, skælformede , haandfligede, hvilke slet 
ikke synes at findes hos P. Schmidtianum (Fig. 7, 9). 
Blomsten ligner Polypleurum Schmidtianums i følgende Punkter: 
1. Den har kun een Støvdrager. I Støvknappen er der ingen Afvigelse fra det 
hos denne forekommende og fra det hos Podostemaceerne almindelige. Møllers Frem- 
stilling og navnlig Figurer ere ikke heldige. Han siger (S. 125): »Die Antherenhålften 
sitzen weit auseinander, durch ein kraftig entwickeltes Konnektiv getrennt . . . Man konnte 
D. K. D. Vidensk. Selsk. Skr., 6. Række, naturvidensk. og matliem. Afd. XI. I. 2 
