15 
83 
radiær Fold paa Høj r e sk a 1 1 e n s forreste Øre; dette har ved sin Grund en temmelig 
dyb Byssiisudskæring. Hos begge Skaller er det bageste Øre mindre end del forreste samt 
stumpvinklet. Venstreskallens Skulptur bestaar af en Del smalle radiære Ribber, der 
adskilles af brede Furer, i hvis Bund ses fine Længdestriber; disse bUvc henimod Skallens 
Sider efterhaanden mere og mere skraalstillede ("transversale«). H ø j r e sk a 1 le n s Ribber 
ere brede og bære paa deres Ryg en lignende Længdestribning som Venslreskallens Furer. 
Deres Antal forøges ved Kløvning, medens Venstreskallens tiltager ved Indskydning. Paa 
begge Skallers Øren ses ligeledes Radialribber, som undertiden krydses af fine koncen- 
triske Ribber, hvorved hele Overfladen bliver ligesom fint kornet. — Paa enkelte særlig vel- 
bevarede Højreskaller iagttages tydelig den af Heknig omtalte fine koncentriske Stribning. 
Den største foreliggende Skal maaler 14 Mm. i Højde og i Bredde; i Reglen ere 
Skallerne noget mindre (8 — 10 Mm.). Siderandenes Vinkel ved Hvirvlen er paa de maalte 
Eksemplarer c. 95°. 
Yngre Senon. Skrivekridt: Stevns Klint. (Kastrup Skov). — Skjørping. Nørre Flødal. 
Pecten inflexiis v. Hagenow. 
Tav. I, Fig. 9—10. 
1842. Pecien w/ZexM.5 V. Hagenow , Moiiographie der Riigen'schen Kieideversteineiungen. III Abth. Neues 
Jahrb. 1841. S. 551. 
Smaa, 9 — 10 Mm. høje og omtrent ligesaa brede, svagt hvælvede, noget uens- 
sidede Skaller. Sidekanterne naa omtrent til Midten af Skallens Højde; den forreste er 
noget kortere end den bageste; deres Vinkel ved Hvirvlen er c. 95°. 
Skulpturen er i det væsentlige ens paa begge Skaller. Paa Høj re skallen er 
Partiet i Nærheden af Hvirvlen indtil den første Tiivækstvold næsten altid glat. 1 Nærheden 
af denne (der findes hyppig kun denne ene) fremkommer paa Skallen et meget vekslende 
Antal (c. 15—40) Radialribber, som i Reglen have en afrundet Ryg; ofte ere de dog mere 
skarpryggede, og Furerne mellem dem ere da mere rendeformede. Deres Mellemrum ere 
i Reglen noget smallere end Ribbernes Bredde , men dette Forhold varierer temmelig 
stærkt, ligesom Ribbernes indbyrdes Afstand kan være meget forskellig selv paa samme 
Skal. Ribberne formere sig ved Kløvning, idet der paa en Ribbes Hyg danner sig en 
svag Fure, der efterhaanden tiltager i Styrke og derved deler Ribben i to. Skalranden er 
ofte skarpt indadbøjet, og Ribberne naa da ikke ganske Randen. Stenkærner af saadanne 
Eksemplarer faa derved ikke ringe Lighed med P. inversus Nilss. Paa nogenlunde vel- 
bevarede Eksemplarer ses en koncentrisk Stribning, der er tydeligst i Furerne mellem Rib- 
berne, særlig i Skallens Sidepartier. — Ve n s tre sk all en s Skulptur er som ovenfor nævnt 
