35 
103 
Omrids omtrent som en høj , ligebenet Trekant med konveks Basis ; temmelig 
flad, mest hvælvet i Nærheden af Forranden. Ejendommelige ere de forholdsvis fine, om- 
trent lige stærke, koncentriske Ribber, hvorved den adskiller sig fra In. lohatus Mcnst., 
med hvilken den ellers har stor Lighed, saa at de to Arter efter SchlCter muligvis ere 
identiske. Efter det foreliggende Materiale, der dog ikke er ganske godt, er det under- 
tiden ogsaa næsten umuligt at skælne mellem dem. In. Lingua Goldf. foreligger i en Del 
mere eller mindre gode Eksemplarer fra Arnagerkalken , men synes kun at være funden i 
løse Blokke af denne Stenart. I Reglen er det Stenkærner eller Skallens Inderside, som 
er tilgængelig for Undersøgelse. — Efter SchlOter er Arten ligesom In. lobatus Mcnst. 
karakteristisk for Santonien (ældre Senon), men findes dog særlig i denne Etages øverste 
Afdeling, Zonen med Scaphites binodosus A. Rom. 
Ældre Senon. Ar nag erkalk: Arnager. 
Inoceramus lobatus Monster. 
1834—40. Inoceramus lohatus Munster; Goldfuss, Petief. Germ. IJ. S. 113. Tav. 110, Fig. 3. 
1877. — — — ; ScHLUTEK, Zur GatUing Inoc. S. 275. Tav. 39, Fig. 1—2. 
Denne Art, som sammen med den sidst omtalte forekommer i det bornholmske 
Kridt, er kun funden i faa Eksemplarer. Den ligner In. Lingua Goldf. saa meget, at en 
Bestemmelse somme Tider kan være vanskelig. Det vigtigste Skelnemærke er, at nogle af 
Ribberne — med temmelig konstante Mellemrum — blive betydelig kraftigere end de andre. 
Ældre Senon. Grønsand: Arnager (1 Ekspl.). — Arnagerkalk: Bornholm (uden 
nogen nærmere Lokalitetsangivelse ; de fleste Eksemplarer ere vistnok tagne som Strandsten). 
Baade fra G røn sandet og Arnagerkalken paa Bornliolm (Mulebyaa, Stampen, Amager) ligger 
der i Museets Samling en Del Brudstykker af en stor, tykskallet Inoceramus med stærke, noget uregel- 
mæssige, koncentriske Ribber; det er paa disse Eksemplarer, at Morch's') Angivelser om Forekomsten af 
In. Brongniarti Sow. og In. Cuvieri Brongn. bero. De ere imidlertid saa ufuldstændige, at selv blot en 
tilnærmelsesvis rigtig Besternmelse er umulig. 
Fra det danske Skrivekridt foreligger der ligeledes Skalstumper, som ved deres Tykkelse vise, 
at de have tilhørt større Former af Slægten Inoceramus; maaske tilhøre de samme Art som nogle ligeledes 
fra Skrivekridtet stammende, ubestemmelige, forflintede Stenkærner. Det er vel nærmest disse Eksemplarer. 
Puggaard har henført til In. Cuvieri Sow.^). 
') O.Morch; 1. c S. 27. 
^) Puggaard: Møens Geologie, S 81. Fig. 27. 
(4* 
