47 
115 
Ostrea reflexa (M. U. H.) n. sp. 
Tav. III, Fig. 12—14. 
1866. Ostrea reflexa M. U. H.; v. Fisoher-Bexzox, Das relative Alter des Faxekalkes etc. S. 17. 
Coquille tres haute et tres courte. Valve gauche fixée par une partie assez peu 
étendue de sa face extérieure; fossette ligamentaire tres longue ; aréa cardinale triangulaire ; 
partie supérieure de la valve, calcéoliforme ; impression musculaire grande, ovale; face 
extérieure couverte de gros plis laraelieux, concentriques, irréguliers. Valve droite langui- 
forme ou ovale, plane dans la region du sommet, tres réfléchie vers les bords; aréa car- 
dinale semblable a celle de la valve gauche; face extérieure tres lamelleuse avec, guelquefois, 
un tout petit norabre de cotes rayonnantes, peu marquées. — flaut. 1 35 mm., long. 68 mm., 
épaiss. environ 40 mm. 
Under dette Navn henligger i Mineralogisk Museums Samling et ikke ringe Antal 
Skaller af en Ostrea, som ikke synes at stemme med nogen hidtil beskreven Art. 
Under sk allen er kun med en meget ringe Del af sin Underflade fastvokset til 
en eller anden Genstand; den er meget høj og smal, stærkt hvælvet fra Side til Side; et 
Eksemplar, noget ufuldstændigt, raaaler 135 Mm. i Højde, 58 Mm. i Bredde og c. 40 Mm. 
i Tykkelse. Andre Eksemplarer ere forholdsvis lavere og meget uregelmæssig formede. 
Underfladen er meget uregelmæssig; hyppig har den stærke Tilvækstlameller. Indvendig 
ses den aflange Baandgrube, som undertiden er bøjet noget frem eller tilbage. Hængsel- 
partiet er triangulært og fortsættes nedad paa hver Side i en fremspringende Vold , som 
dog efterhaandeu bliver svagere. Den forreste Del af Skallens Hulning er tøffelformet, idet 
den dækkes af Hængselpartiet. Muskelindtrykket synes at have været stort, ovalt. 
O ver skallen er tungeformet til oval, alt efter Underskallens Form. Partiet nær- 
mest Hvirvlen plant eller oftest svagt konveks , sjeldnere svagt konkavt. Pludselig bøjer 
Skallen sig imidlertid opad, hvorved Rummet mellem den og Underskallen i høj Grad for- 
mindskes, saa at de to Skaller nu omtrent berøre hinanden. Hængselpartiet med Baand- 
gruben omtrent som hos Underskallen, i Reglen dog noget mindre; det er aldrig opad- 
bøjet som hos Gnjphaea vesicularis Lam.., men ligger altid i samme Plan som Partiet nærmest 
Hvirvlen. Heri har man det bedste Kendemærke mellem de to Arters Overskaller, som i 
høj Grad ligne hinanden. Et andet godt Skelnemærke er den pludselige Opadbøjning af 
Overskallen, som dog ikke altid er saa fremtrædende, og hvoraf der undertiden kan være 
en Antydning hos Gryphaea vesicularis Lam. Skallens Overflade er stærkt bladet; under- 
tiden ses en Antydning af ganske faa, svage Radialfurer omtrent som hos Gr. vesicularis Lam. 
At de to her beskrevne Skaller virkelig høre sammen, viser et Eksemplar, hvis 
Skaller endnu ses i deres naturlige indbyrdes Stilling. Af Overskaller findes i Museets 
Samling langt flere end af Underskaller. Dette beror vel nærmest derpaa, at Underskallerne 
dels ere fastvoksede til et Underlag og dels efter Dyrets Død ere blevne fyldte med Lev- 
