116 
48 
ninger af andre Dyr, særlig af Bryozoer, saa at de ikke ere saa iøjnefaldende som Over- 
skallerne, der i Reglen have beholdt deres glatte indre Flade fri for senere Paalejringer. 
Danien. Ko ral kalk: Faxe. — Bryozokalk: Faxe. — Aggersborggaard (I 
Underskal). 
Slægt : Gryphaea Lamargk. 
(jryphaea vesiciilaris Lamarck. 
1806. Ostrea vesicularis Lamarck, Ann. du Mus. VIII. S. 160. 
1843. — — — ; d'Orbigny, Paléont. Frang. Terr. ciét. III. S. 742; Tav. 487. 
1869. — — — ; CoQUAND, Monogr. du genre Ostrea. S. :i5. Tav. 13, Fig. 2— 10. 
1897. — — — ; Hennig, Revision etc. S. 18. 
1899. — — — ; Hennig, Faunan i Skånes yngre krita. II. S. 5. 
Denne meget variable Art er den almindeligste Musling i Danmarks Rridtaflejringer, 
idet den baade har en meget stor vertikal og særlig horizontal Udbredelse, saa at den 
foreligger fra de allerfleste af de Lokaliteter, hvor man overhovedet har fundet Forsteninger. 
Da det er den eneste Gryphaea, der er funden i vort Kridt, er den i Reglen let 
kendelig fra de andre der forekommende Muslinger (her tænkes navnlig paa Ostrea-kvi&m%) 
ved sin næsten altid stærkt bugede, indrullede Underskal, som bagtil har en i Reglen 
tydelig Vinge; denne er adskilt fra den øvrige Del af Skallen ved en Fordybning, der 
strækker sig fra Skallens Ventralrand opad imod Hvirvlen, idet den efterhaanden bliver 
svagere og svagere. Skallens Yderside er glat, idet den kun bærer koncentriske Tilvækst- 
striber. Paa Indersiden ses det store, ovale Muskelindtryk samt den trekantede Ligament- 
grube. Saaledes er Underskallen hyppigst udviklet; Fasthæftningsfladen er da minimal. 
Herfra er der imidlertid hyppige Overgangsled til Former, hvis Fasthæftningsflade er meget 
stor; disse sidste ere mere uregelmæssig formede og nærme sig stærkt til Ostrea hippo- 
podium JNiLss., fra hvilken Art de ikke ere lette at adskille, naar Partiet med Baandgruben 
ikke er bevaret. Der er derfor stor Sandsynlighed for, at disse to Arter undertiden ere 
blevne forvekslede. Ligheden er saa stor, at G. Muller endog — efter min Mening med 
Urette — har henført dem til en og samme Art^). Hennig-), hvis Arbejde over de Nils- 
soN'ske Kridtlamellibranchiater G. Muller ikke synes at have kendt, har angivet de vigtigste 
Skelnemærker mellem Arterne og særlig henpeget paa Forskellen i Hængselpartiet . For- 
skelligheder, som ogsaa vise sig hos de danske Eksemplarer af de to Arter. 
Overskallen er i Reglen stærkt konkav, underliden næsten plan. Hyppig viser 
den paa sin Overflade el ringe Antal svage Radialfurer. Baandgruben danner en betydelig 
M (i. Mui.i.Ki! : Die Molhiskenl'auna des l'nler.<iMion von Braunscliw . u. Ilsede. Berlin 1S9S. S. 14. 
'•') A. Hknnk,' : HevisioM eic. .S. 7. 
