198 
58 
Af denne Udvikling fremgaar det med tilstrækkelig Tydelighed, at Dispersions- 
koefflcienten i mange Tilfælde aldeles ikke egner sig som exakt Udtryk for Dispersionen, 
idet den giver et aldeles falsk Billede af dennes Forløb. 
Imidlertid er det jo en Kendsgerning, at Dispersionskoefflcienten alligevel ofte 
gør udmærket Tjeneste. Jeg skal saaledes blot henvise til det praktisk vigtige Forhold 
mellem Kvarts og Rørsukker, som ved Anvendelse af Dispersionskoefflcienten vise sig at 
have meget nær samme Dispersion. Rigtigheden af delte godtgøres jo uomtvisteligt af 
den Omstændighed, at Kvartskiler kunne anvendes til Kompensation af Rørsukkeropløsninger 
ved alle Farver. 
Det drejer sig altsaa kun om at omdanne Begrebet Dispersionskoefficient paa 
en saadan Maade, at det bliver anvendeligt i alle Tilfælde. 
Til en saadan Omdannelse leverer den foreliggende Undersøgelse det fornødne 
Materiale. 
Til dette Øjemed regner jeg den specifike Drejnings Størrelse, ikke, som sædvan- 
ligt, ud fra Nul, men ud fra Maximaldrejningen, altsaa fra Toppunktet « i Parablen 
kalder jeg »den rationelle, specifike Drejning". 
Denne Beregningsmaade har nu adskiUige Fordele fremfor den sædvanlige. 
Regner man Temperaturen ud fra Maximaltemperaturen (149°) som Nulpunkt, saa 
ses det let, at den "rationelle Drejning« blive proportional med Kvadratet 
paa den "rationelle Temperatur«, r 
Søger man nu af de "rationelle Drejninger^ for forskellige Farver, raeu ved en 
bestemt Temperatur, at danne Dispersionskoefficienterne , saa viser det sig, at de derved 
bestemte »rationelle Dispers i onskoefficien ter« blive uafhængige af Tem- 
peraturen. 
Den "rationelle Dispersionskoefficient". 
[a] = a — 6(^—149)2. 
Den derved bestemte Drejningsstørrelse, som jo bliver 
a — [a] = b(t — \idf = [A] 
