37 
307 
Mine Iagttagelser over Diæthyltartrat i Benzol ere ikke tilstrækkelige til at be- 
kræfte dette, og jeg har ikke villet gennemføre Maalingerne yderligere, da Benzolets lave 
Kogepunkt og det deraf betingede indskrænkede Antal Maalinger gør disse Iagttagelser 
mere usikre og altsaa mindre værdifulde end Iagttagelserne af Opløsninger med højere 
Kogepunkter. 
Iagttagelserne ere dog tilstrækkelige til at vise , at det tidligere omtalte Forhold 
mellem Drejningens og Dispersionens Ændringer ogsaa gælder her. Fig. 9 fremstiller 
Dispersionskurverne for det rene Diæthyl- 
tartrat (Kurve 1, 2 og 3) og for Opløsning I 
i Benzol (Kurve 4, 5 og 6) ved 20, 30 og 
40°. Kurverne for Opløsning II ere ikke 
medtagne, da de falde saa nær ved Siden af 
de tre sidstnævnte Kurver, at Figuren der- 
ved vilde blive mindre overskuelig. Det ses, 
at de 6 Kurver danne ét afrundet Hele, og 
at Overensstemmelsen endogsaa gaar saa 
vidt, at Kurverne 3 og 4 praktisk talt falde 
fuldstændig sammen. Drejningsmaximumets 
Forskydning henimod rødt samtidig med 
Drejningens Aftagen i positiv Værdi er 
ganske utvivlsom. 
Paa Grund af det ringe Antal Iagt- 
tagelser for hver Farve kan der ikke vel 
være Tale om at extrapolere til en Maximums- 
temperatur. Ad denne Vej er det saaledes 
ugørligt at beregne den »rationelle Dispersions- 
koefficient«. Imidlertid har jeg tidligere 
angivet en simplere Methode at foretage 
denne Beregning paa, nemlig direkte at 
danne Kvotienterne af Drejningens Ændring med Temperaturen for de forskellige Farver. 
Ved Anvendelse af denne Methode faas her: 
Opløsning 1. 
Beregnet af 
r-.g 
gr:g 
Ib -.g mb: g 
20—30° 
0,79 
1,27 
1,90 2,06 
30—40° 
0,73 
1,20 
1,73 1,97 
0,76 
1,235 
1,815 2,015 
') 1. cit. S. 199—200. 
