322 
52 
IV. Opløsningmidlets Indflydelse. 
Som jeg ovenfor nærmere har udviklet og belyst med Exempler (se 8.286(16), 
294(24), 300(30), 307(37), 310(40) og Figg. 1, 2, 3, 4, 9, 10), følges i Vinsyregruppen 
Drejning og Dispersion ad paa en saadan Maade , at Drejningsmaximumet ved stigende 
Drejning forskydes henimod den violette Ende af Spektret, ved aftagende Drejning hen- 
imod den røde Ende. Denne Sammenhæng gælder, som det er paavist, saavel for de 
Ændringer, der skyldes Opvarmning og Afkøling, som for dem, der foraarsages ved For- 
tynding eller Koncentrering. Ved nøjere Undersøgelse viser det sig nu , at denne Over- 
ensstemmelse vel er rigtig i Hovedsagen, men at der ved nærmere Betragtning dog viser 
sig en ringe Forskel mellem Temperaturens og Koncentrationens Indflydelse paa Disper- 
sionen. Denne Forskel er ikke fremtrædende paa nogen af de tidligere grafiske Frem- 
stillinger, men den ses meget tydelig paa Fig. 11, der fremstiller Dispersionskurverne for 
rent Dipropyltartrat 20 — 70° (de fuldt optrukne Kurver) og for Dipropyltartrat i Benzol, 
Opløsning 1, 20 — 40° (de punkterede Kurver). 
Hvis den ovennævnte Overensstemmelse var fuldt ud rigtig, saa skulde samme 
Drejningsændring altid følges af samme Dispersionsændring , hvad enten denne Drejnings- 
ændring skyldtes Opvarmning eller Fortynding. Dispersionskurverne for Dipropyltartratets 
Opløsning i Benzol skulde altsaa passe nøje ind imellem Dispersionskurverne for det rene 
Dipropyltartrat ved højere Temperaturer. Dette er tydehg nok ikke Tilfældet. 
Opløsningens Dispersionskurver forløbe mindre stejlt end det rene Stofs Kurver. 
Saadanne Forskelligheder mellem Dispersionens Ændringer med Temperaturen og 
med Koncentrationen kunne nu paavises i alle Tilfælde, og da disse Differenser variere 
med det Opløsningsmiddel, der anvendes, saa kunne de aabenbart opfattes som Udtryk for 
Opløsningsmidlets særlige Indflydelse paa Dispersionen. 
Det viser sig nu ved nærmere Betragtning, at denne Indflydelse kan udtrykkes 
talmæssigt paa en overraskende simpel Maade , som i et og alt minder om Udtrykket for 
Temperaturens Indflydelse. Dispersionens Ændring med Koncentrationen kan nemlig, efter 
de hidtidige Iagttagelser at domme, for hver enkelt Oi)losning lultrykki's ved en Konstant, 
som fuldstændig svarer til den urationelle Dispersiouskoeflicient". Jeg skal udvikle dette 
nærmere paa de E.xempier, der lindes i denne og don tidligere Afhandling. 
