340 
6 
og Skrivekridtet; Cerithiumkalken og Fiskeleret synes derimod at være undgaaede hans 
Opmærksomhed, men det er jo ogsaa ganske underordnede Dannelser, som man langtfra 
kan tillægge den Vægt, som blev dem tillagt af senere Forskere, især af Forchhammer. 
Derimod omtaler Abildgaard meget nøje Flintlagene og deres forskellige Beskaffenhed i 
Skrivekridtet og i Bryozokalken, ligesom han bemærker, at de undertiden ligge horizontalt, 
men dog oftest i bølgeformede Linjer. 
Abildgaard har imidlertid ikke alene undersøgt Klintens forskellige Stenarter, men 
ogsaa Forsteningerne have tiltrukket sig hans Opmærksomhed. Han nævner og afbilder 
saaledes — dog uden fyldestgørende Beskrivelse — Anaiichytes, der efter hans Sigende 
forekommer hyppig i Stevns Klint; desuden en "Vermiculit" [Serpula sp.], vPectinus 
auritusn [sandsynligvis en Spondylus], uFectini non auriti og chamiti«, vaetites« ("Rangel- 
Steene« eller «Los-Steenei>), som dog skulle være sjældne. Pigge af Echinider, en Tere- 
bratula osv. I Reglen er det paa Grund af den lidet udførlige Beskrivelse og de mangel- 
fulde Afbildninger umuligt med nogenlunde Sikkerhed at afgøre, hvilke Arter der skjule sig 
under de anførte Betegnelser. — Ogsaa Spørgsmaalet om Flintens Dannelse har interesseret 
Abildgaard. Han fremkommer med en Teori om en stillestaaende Vædske i Kridtet, hvilken 
"Sættes i indvortes Bevægelse ved en Art af Forraadnelse eller Mugenhed, hvor ved, allerhelst 
i en meget lang Tiid, de jordiske Deele meere og meere opløses og foreenes formedelst 
den liden Vædske, som er der udi, tillige med det her saa vel som nesten allevegne sig 
indfindende og forunderlig virkende fline phlogiston eller brændelige Væsen« Han mener, 
at denne Antagelse støttes derved, at han undertiden i den møre Kridtsten har fundet en 
grønagtig eller blaalig Slim og Muggenhed^). Denne ved første Øjekast ret besynderlige 
Teori, der gaar ud paa, at Kalksten skulde kunne forvandles til Flint, er i Grunden ikke 
saa mærkelig, naar man blot husker paa Datidens meget mangelfulde Kendskab til F\emien. 
Ogsaa den Omstændighed, at man i Kridtet hyppig flnder Skaller af Dyr, hvori den oprinde- 
lige kulsure Kalk er forsvunden og erstattet af Kiselsyre , maatte for den Tid være en 
Kendsgærning, der tydede i den Retning. — Angaaende Tidspunktet for Klintens Dannelse 
er Abildgaard paa det rene med, at hverken den eller Møens Klint "har faaet sin Oprindelse 
og nærværende Skikkelse i Skabelsens Tiid» Dette mener han at kunne slutte af de 
Forsteninger, Kridtet indeholder. «Men tvertimod", fortsætter han, »give bemældte Steen- 
hærdnede Søe-Dyyr mig Aarsag til at slutte, at disse Steders Grund-Jord er Levninger og 
S. Abildgaard: 1. c. S. 25. 
Hermed menes efter al Sandsynlighed de Alger (Chlorophvccer), som man i Stevns Klint hyppig 
træller paa Overfladen af eller i Sprækker i Kalken. Hvor Cerithiumkalken hænger udover den 
nedenfor liggende Del af Klinten, ser man ofte dens Underllade dækket af talrige Gronalger: hver 
Koloni sidder i en lille Grube, som formodentlig er fremkommen derved, at den af Algerne udskilte 
Kulsyre oploser Kalken. 
') S. Abildgaard: 1. c. S. 44. 
