69 
403 
Forklarings Rigtighed taler ogsaa det ovenfor paapegede mærkelige Forhold, at Fiskeleret 
somme Steder ligesom grener sig ud i Cerithiiimkalken ; dette Forhold lader sig nemlig 
ikke let forklare, naar man antager Fiskeleret oprindelig afsat paa Kridthavets Bund. 
Til Støtte for denue Forklaring kan jeg endvidere anføre , at jeg har fundet en 
Pig af Cidaris haltica ScBLiiT. liggende umiddelbart paa Grænsen mellem Skrivekridt og 
Fiskeler. Medens den Halvdel, der laa i Kridtet, var vel bevaret, var den Halvdel, som 
hørte til Fiskeleret, fuldstændig forsvunden. Dette kan vel kun skyldes en Opløsning af 
den kulsure Kalk. Den her givne Forklaring synes mig derfor at være den sandsynligste, 
selv om man ikke med vort nuværende Kendskab kan fuldt ud godtgøre, at det er den 
rette. Muligvis ville ny, heldige Iagttagelser kunne afgøre Spørgsmaalet. 
Om Faunaen i Fiskeleret er der kun lidet at berette. Den eneste Art, hvis Til- 
stedeværelse man har kunnet konstatere med Sikkerhed, er Exogyra lateralis Nills. sp. 
Desuden er der fundet et Skalfragment, som maaske har tilhørt en Grijphaea vesicularis 
Lam., en lille Pecten sp. samt et Brudstykke af en Ostrea sp. Fiskerester, hvorefter Laget 
har faaet sit Navn, træffes ogsaa, men ere ingenlunde almindelige. Dette Materiale er 
selvfølgelig i og for sig utilstrækkeligt til nærmere at bestemme Horizonten, men da baade 
dot underlejrende Skrivekridt og den overlejrende Cerithiumkalk tilhøre Zonen med Sca- 
phites constrictus Sow. sp., kan der ikke være nogen Tvivl om, at Fiskeleret ligeledes maa 
henregnes til denne Zone. 
c. Cerithiumkalk. 
Denne Aflejring kendes bedst fra Stevns Klint. Den danner her et Lag af noget 
vekslende Mægtighed (c. Va — 1 M.) og kan iagttages overalt, hvor man har saavel Skrive- 
kridt som Bryozokalk. Cerithiumkalken bestaar af en hvid eller noget gullig Kalksten, 
som er gennemsat af Sprækker og derfor let falder hen i Brokker. Kalkstenen er ellers 
tæt og temmelig haard; ved denne sidste Egenskab adskilles den let fra Skrivekridtet. 
Ogsaa fra Bryozokalken adskilles den let, idet den ret sjælden — i hvert Fald makroskopisk 
— indeholder Bryozoer. Meget karakteristisk for den ere de fine Hulrum, der ere frem- 
komne ved Opløsning af Kiselspongiers Skeletelementer, som have været til Stede i stor 
Mængde. Hist og her iagttages i Cerithiumkalken et enkelt Lag af Flintknolde, saaledes 
som de forekomme i Skrivekridtet. Saavidt mig bekendt findes der derimod aldrig 
sammenhængende Flintlag saaledes som i Bryozokalken. Nyrer af Straalkis eller Svovlkis 
ere ikke sjældne i Cerithiumkalken. 
Særlig den øverste Del af Cerithiumkalken er gennemsat af Ophiomorpha-Usim'.nde 
Dannelser, der undertiden ere grenede. En Del af disse Dannelser kan vel nok antages 
at hidrøre fra Spongier, selv om disses Skelet nu er fuldstændig forsvundet; mer eller 
mindre forkislede Spongierester ere nemlig ret hyppige. Men Hovedparten maa formodentlig 
