404 
70 
betragtes som Spor efter Dyr, der have gennemrodet Havbunden. Paa Ceritbiumkalkeus 
Overflade synes der at have været et Netværk af temmelig grove Furer , der i høj Grad 
minde om Indtørringssprækker. Dette ses bedst, hvor Cerithiumkalken er borteroderet, 
og Bryozokalken derfor hænger frit ud i Luften. Her kan man nemlig paa Bryozokalkens 
Underflade, som er meget ujævn, iagttage et Netværk af ophøjede Figurer, der maa have 
passet til tilsvarende Fordybninger i Ceritbiumkalkeus Overflade. En Del af Ujævn- 
hederne paa Undersiden af Bryozokalken kan dog maaske være fremkommen ved Vejr- 
smuldring af denne. 
At Betingelserne for Forsteningernes Bevarelse have været langt gunstigere i 
Cerithiumkalken end i Skrivekridtet, er allerede omtalt S. 389. 
Hvad angaar Spørgsmaalet om de P^orhold, hvorunder Cerithiumkalken er aflejret, 
da have disse sikkert i det væsentlige været de samme som Forholdene under Skrivekridtets 
Aflejring. At Cerithiumkalken nu har en anden petrograflsk Beskaffenhed end Skrivekridtet, 
skyldes nemlig sekundære Omdannelser. At disse skulle bero paa Fiskelerets relativt store 
Uigennemtrængelighed for Vand, saaledes som Gronwall formoder^), kan ikke være Til- 
fældet, thi Cerithiumkalken findes ogsaa udviklet paa Steder, hvor det ikke underlejres af 
Fiskeler. I det følgende skal jeg udvikle, paa hvilken Maade Cerithiumkalken efter de 
foreliggende Iagttagelser maa tænkes dannet. 
Henimod Slutningen af den Tid, hvorunder Skrivekridtet aflejredes, begyndte der 
en negativ Niveauforandring; denne synes allerede antydet ved det Forhold, at Skrivekridtet 
i Stevns Klint bliver rigere paa Bryozoer opadtil og tillige mere lerholdigt. Samtidig aftog 
Mængden af det Materiale, som aflejredes paa Havbunden, og Sedimentationen ophørte 
snart helt eller sank ned til et rent Minimum. Faunaen vedblev endnu nogen Tid efter 
Hævningens Begyndelse at være i det væsentligste den samme som tidligere. Paa Hav- 
bunden udfoldede der sig, medens Hævningen stadig fortsattes, et rigt Dyreliv; en Del af 
Dyrene gennemrodede Kridtslammet og fremkaldte derved de ovenfor omtalte ejendomme- 
lige Ophiomorpha-Mgnenåe Dannelser, der ere saa almindelige i den øverste Del af 
Cerithiumkalken. Lidt efter lidt hærdnedes Kridtslamraet derved, at kulsur Kalk udfældedes 
og bandt Slamparliklerne fastere til hverandre; samtidig har der sandsynligvis fundet en 
Sætning og Sammentrækning Sted i Massen, hvorved de utallige Sprækker, der findes i 
Cerithiumkalken, fremkom. Endvidere opløstes en Del af de Dyreskaller, som Kridtslammet 
indesluttede. Nogen Udfældning af kulsur Kalk har der næppe funden Sted efter Skallernes 
Opløsning, saaledes som Tilfældet har været i Faxekalken, thi i Cerithiumkalken finder 
man aldrig Skallernes Aftryk beklædte mod en Calcitskorpe . saaledes som dot i Reglen er 
Tilfældet i Koralkalken ved Faxe. 
') K. A. GiioxwALL : Niigra anmarkuiiigar om la|:crsei icii i Stevns KliiU. 8.370. 
