Om Fyledalens gotlandium 59 
randen. Den bakre loben är längre och bredare än de öfriga samt i sin dor- 
sala del baktill afrundad och framtill försedd med en liten spets. Fåran, som skil- 
jer den mellersta loben från den bakre, är både bredare och djupare än den, som 
skiljer densamma från den främre. Förbindelsen loberna emellan på veiitralsidan 
är mycket varierande; stundom äro alla tre löst förenade genom svaga upphöjnin- 
gar, stundom åter äro alla loberna fria, men vanligen är den främre fri och den 
bakre hästskoformigt förbunden med den mellersta. Huru förbindelsen än må 
variera, äro dock lobernas inbördes läge och storlek fullt konstanta. Vid ventral- 
randen finnes något framom midten, nedanför lobernas föreningspunkt, en fördjup- 
nmg, som går fram mot randen, men dock icke (såsom fallet är hos B. scanenxi.-^ 
KoLM.) når denna. Liraben är hos väl utvecklade individ radialt streckad och 
liggande i samma plan, således utan någon insänkning. 
På honexemplar är ventralloben stor, päronformig och belägen nära midten 
af skalet; dess axel bildar med låsranden en vinkel af en 25^ Skalkonturen är 
mmdre regelbunden än på hanexeraplar, i det att ytterranden utanför ventralloben 
är betydligt utbugtad, .h varvid å ömse sidor om denna en mycket trubbig inåtgå- 
ende vinkel bildas på den annars jenma båglinjen. Äfven ventralloben omgifves 
på yttre sidan af en smal list, som utgör en direkt fortsättning af öfriga hmben 
Ventralloben är försedd med en skulptur af ytterst fina undulerande linjer, om 
hvilka figuren endast kunnat ge en antydan. För öfrigt är skalet, både på han- 
och honexemplar, glatt eller orueradt med fina instuckna punkter. 
Dimensioner: Hanexemplar, längd 0,9—1,2 mm, höjd 0,7-0,9 mm. 
Honexemplar, längd 1,2—1,6 mm, höjd 1,0—1,2 mm. 
Förekommer vid Ramsåsa i lag 3 och i, vid Klinta i lag 1 och 3, vid Bjer- 
sjölagård i lag 1 och 3 samt vid Övedskloster i lag 4. Exemplaren från Ramsåsa 
ofverensstämma väl med tidigare beskrif ningar ; förutom hufvudformeu finnas der 
atven exemplar, som kunna hänföras till var. lata Rkutee. Hvad dimensionerna 
beträffar, tyckes variationen vara teudig(m stor. Exemplaren från Ramsåsa äro 
mycket små; af äldre författare angifver endast Boll så små dimensioner. Vid 
Slinta, der arten i kg i tyckes uppnå mera betydande st(.rlek. nämligen ända 
^PP till 3 mm i längd, finnes också var. ,ulada Keutee. Då artens varieteter 
utan gräns synas öfvergå i hvarandra, torde det vara lämpligast att åtminstone 
tillsvidare ej särskilja sådana. Om en noggrannare jemförande undersökning kan 
visa någon olikhet i vertikal led, skulle det kanske vara skäl att upptaga frågan. 
B. Maccoyiana, särskildt var. lata Rexjter och andra former af B. Maecoyiana 
öied väl utbildad fördjupning vid ventralranden, stå B. scanensis Kolm. (= B. Mans 
Boll) mycket nära. Troligt är, att de bå<la arterna äro genom öfvergängar för- 
bundna uied hvaraudra; Kolmodins S. scanensis från Klinta torde i så faU repre- 
sentera den ena yttergränsen för variationen, hvarom närmare under beskrifningen 
B. scanensis. 
