Joh. Ohr. Moberg och K. A. Grönwall 
Beyrichia nodulosa Boll. 
Tafl. IV, fig. 10. 
1856. Beyrichia spinulosa Boll, s. 323, fig. 3. 
1862. » nodulosa Boll, s. 131, tafl. 1, fig. 6. 
1885. » duhia Reuter, s. 648, tafi. 26, fig. 22. 
1888. » TAndströmi cum var. expansa Kiksow, s. 5, tafi. 1, fig. 2 — 9. 
1891. » nodulosa (Boll) Krause, {1891: 2) s. 500, tafl. 32, fig. 11. 
Temligeii variabel art, som derfor också beskrifvits under fiera olika namn. 
Till formen oval med något oregelbunden kontm-; främre ändan skjuter van- 
ligen något fram förbi dorsalranden. De tre loberna, som höja sig från en nästan 
plaD lateralyta, äro alla ventralt svagt förenade. 
Främre loben halfmånformigt böjd; ofta är den i ventraländan starkt utvid- 
gad, så att den i jemn Hluttning når limben, och man kan då iakttaga en svag fåra, 
s..ni går snedt öfver loben. I ventrala ändan är den mer eller mindre tydligt för- 
bunden med raidtloben; denna förl)indelse är dock svagare än den, som före- 
finnes mellan den mellersta och den bakre loben, h vilka båda tillsamman bilda 
liksom ett organiskt helt, under det att den främre gör intryck af att vara löst 
tillhäftad de öfriga. Midtloben är oval, hästskoformigt förbunden med den bakre 
genom en något smalare list. Den bakre loben utvidgar sig starkt från ventrala 
till dorsala än.lan och har en eller två. mer eller mindre tydliga, insänkta linjer, 
som gå snedt öfver densamma. De fåror, som åtskilja loberna, äro kraftiga och 
djupa samt behälla från dorsalranden till lobernas föreningspunkt nästan samma djup. 
Limben är ofta försedd med små knölar. 
Skalytan är på loberna chagrinerad, om ock stundom ganska svagt, medan 
den i fårorna vanligen är glatt. 
Honexemplar förekomma endast sällsynt. 
Dimensioner: längd 1,5— 2,ö mm, höjd l.o— l.B mm. 
Arten förekommer vid Ramså^a sparsamt i lag :] samt är vid Klinta och 
!:iji\rd också funnen i samma lag. Få Gotland förekommer den vid 
lemnade figurer, som äro att hänföra till denna art, komma 
van citerade fig. S och 9 närmast den skånska formen. De näranda 
' i. ....a:nt' återgifva exemplar från Gotland, hvilka Kiesow uppställer som B. 
Litvlsfrömi var. erpansa, hufvudsakligen kiirakteriserad deraf. att den främre loben 
är bredare och framtill mera utplattad, hvarjemte också de andra loberna vanligen 
äro bredare och lägre. Kiesow har bland gotländska exemplar iakttagit öfvergångar 
mellan hufvudf.-rmen och varieteten. 
I Skan.-s gotlandium tyckes var. expansa vara öfvervägande. men då denna 
vanetet sluter sig så nära till hufvudformen. att vi icke äro fullt öfvertvgade om 
dess ?ielfständighet, ha vi föredragit att hänföra den skånska formen till huf^ad- 
formen. som då också omfattar Kiesows var. eccpama 
