Om Fyledalens gotlandin 
Beyrichia obsoleta Geönw. 
Tafl. IV, fig. 11—12. 
1897. Beyrichia ohsoleta Grönwall (utan beskiifning och afbilduiug). 
Omkretsen (särskildt på yngre exemplar) rundadt aflång. Största höjden be- 
finner sig något bakom midten. Skalet är temUgen regelbundet hvälfdt, från lås- 
randen nästan jemut stigande till ventralranden. Loberna äro åtskilda genom grunda 
fåror. Främre loben, bred och flack, högst i sin ventrala del, är tydligt skild från 
den mellersta loben, mindre skarpt från den bakre. Denna senare, som är bredast 
vid dorsalranden och der afrundad eller stundom försedd med en obetydlig spets, 
når nästan helt ut till ventralranden, der den slutar midtför den mellersta lobens ven- 
tralända, från hvilken den skiljes endast genom en mycket svag fåra. De dorsala 
delarne af midtloben och bakre loben äro deremot skarpt skilda af eu bred, tydlig fåra. 
Stundom är den bakre loben tudelad genom en grund fåra, som närmare den ven- 
trala kanten förlöper snedt öfver loben och slutar vid midtlobens ventrala ända. 
Den mellersta loben är oval, högre i dorsala delen, svagt sluttande mot ventralkanten 
och der mindre skarpt afsatt mot de öfriga loberna. På yngre exemplar äro 
fårorna mycket svaga, så att midtloben mest synes som en förhöjning ofvanpå 
det regelbundet hvälfda skalet. 
Honexemplar hafva den främre lobens ventrala del utvecklad som en stor 
ventrallob, som skjuter ut öfver limben. Ventralloben är oval flack, snedt ställd 
emot skalets längdaxel, tydligt af gränsad från den bakre loben, men ofta nästan 
sammanhängande med midtloben. Fårorna mellan loberna äro betydflgt grundare på 
honexemplar än på hanexemplar. 
Skalytan är merendels glatt, stundom dock svagt granulerad. 
Dimensioner: Hanexemplar med en höjd af 1,8 mm mätte i läugd 2,2 mm 
och honexemplar, med eu höjd af 2,2 mm, 2,8 mm. 
Arten förekommer synnerligen rikligt vid Ramsåsa i lag 4. såväl och töruäm- 
l'gast i de öfre kalkstens- och skifferlagreu i stenbrottet, som i kalkstenen österom 
detsamma. Den är äfven funnen sparsamt i lag 3 vid KHnta. 
Beyrichia ohsoleta står mycket nära B. harussica (Kiesow 1890, s. 101, 
tafl. 24, fig. 10—14) och ansluter sig till den formserie, som grupperar sig kring B. 
Khedeni MCot, ehuruväl den är en foga difEeretitierad form. B. hormsica Kies 
har emellertid längden större i förhållande till höjden, ?amt skalytan i sin iKlht-t 
tydhgt granulerad, dessutom är lirtiben i)fta försedd med små tub«.>rkler samt 
fåran på bakre loben väl utvecklad. Beyrichia KJoedeni M'Cot var. acadica (Jones 
i^Sy, s. 379^ tafl gg ^^j^ ^^ov likhet med B ohsoleta, 
nen saknar aUtid fåra på bakre loben, hvarjemte främre loben ej är högst vid 
veutralkauten, utan jemut sluttande från dorsal?idan mot ventralkanten. Hunexem- 
plar af B. Kloedeni var. acadica visa ventraUobea betydligt mindre och mera cen- 
tralt belägen, än \ixbå förhållandet är hos B. ohsoleta. 
