Honexemplar äro ingalunda sällsynta och hafva en mycket uppsvälld ventrallob, 
något oregelbundet rundad och väl afgränsad från skalets öfriga delar. Den täcker 
största delen af främre fåran och når upp till ^4 af skalets hela höjd. Brämet 
har å honexemplaren i det stora hela samma utveckling som å hanexemplar, fast 
det å de förra till stor del döljes af ventralloben. under hvilken det endast fram- 
träder som en mycket svag upphöjd linje '). 
Skalytan är glatt; stundom kan dock hos honindivid iakttagas en fin punk- 
tering på ventralloben. 
Dimensioner: Dorsalrandens längd 1,0 —1,5 mm. Höjd (med bräm) 0,7—1,1 mm. 
■ ; - )!okomraer allmänt vid Ramsåsa, både i lag 3 och i lag 4, är 
a ta i lag 3. Äfven i posidonomyaskiffern vid Tosterup har den 
tr BoNNEMA enligt benäget meddelande funnit den vid Ohhesare 
I'-- " ■ ■ r , ■ niuräffad dels i block af en rödbrun kalksten, 
soni ailUv, i sammanhang med vår Ramsåsabildniug, 
dels i såu.i. [lemort icke kunnat bestämmas. 
vore B. SteusloJJ}. mycket olik öfriga 
ridersökning finner man dock, att 
::<io. Möjligen antyda lateralytans 
• viss slägtskap med de arter, 
vi-riES beskrif- 
UTgifva exem- 
i'- * ■;. n, att Kkatise 
anuvitr, ati Lrimiet unisUuit > ..n af skalet, något som dock det 
rikligare materialet från Kan.- j,}et. Krauses figurer 8 och 9, 
hvilka återgifva exemplar frau . . Mi^k kalksten, visa deremot vissa 
olikheter. Skalet innanför brä.ucr ar uaaug.n mera rundadt, fårorna tvdligt krökta 
och loberna mera hvälfda. än på exemplar från Ramsåsa. 
Hos denna art, sådan den förekommer vid Ramsåsa, äro variationer egendigen 
att iakttaga endast i två afseenden. nämligen i fråga om brämets bredd samt be- 
träffande förhållandet mellan höjd uch längd. 
Kloedenia') Kiesowt Keause. 
Tafi. IV, hg. 16 och 17. 
185-;. (Icke natnngifven) Angki^in, tabula A, fig. lf> och 17. 
