65 
Skal halfcirkelformigt till ovalt, nästan symmetriskt, med främre ändan 
något skjutande Crarii förbi dorsalranden. Det är starkt hvälfdt. högst vid dorsal- 
randen samt i midten och derifrån nästan jennit sluttande åt })åda ändar samt 
mot ventralranden. Lateralytan delas af två hufvudfåror i tre lober. af hvilka den 
bakre åter tudelas genom en grund fåra. Den främre loben skiljes genom en smal 
och grund, bågböjd, framåt konvex, fåra från den ganska breda midtloben, som med 
sin spets nästan når ut till dorsalranden. Den bakre fåran, som skiljer midtlohen 
från bakre loben, är något kraftigare än främre fåran; utgående från eller något 
framom dorsairandens midt, är den nästan vinkelrät mot dorsalranden eller svagt 
framåtrigtad och sträcker sig ett längre eller kortare .stycke in på skalet, Inurs midt 
den dock sällan når. Den bakre loben är större än båda de andra tillsiimmans 
och är genom en bågböjd. mycket grund, men rätt bred fåra delad i rv.') rUlar. 
Af dessa är den främre delen utbildad nästan på samma sätt som midtlohen, men 
något högre än denna samt utlöpande i en spets, som når eller till och med skjuter 
upp öfver dorsalranden, medan bakre delen deremot mycket liknar främre loben, fast 
den är något bredare ocli lägre. Liraben. som af en svag och fin fåra skiljes 
från öfriga lateralytan, är tydligast å ändarne af skalet. Midtloben och främre delen 
af bakre loben tillsammans bilda med sina dorsala ])artier skalets högsta del. i det 
att de häfva sig något up{) öfver det öfriga mera jemnsluttande skalet. 
Af denna art föreligga också honexemplar, med en stor, oval, uppsvälld, väl 
afgränsad ventrallob, hvars längdaxel bildar en vinkel af 20« mot dorsalranden. 
titrall -)] en 
som täcker en stor del af skalets ventraldel. upptager i sig delar 
både främre loben, midtloben och bakre lobens främre parti. 
Dimensioner: Längd 2,0—2.5 mm, höjd 1,2—1.5 mm. 
Arten förekommer sparsamt *vid liamsåsa i både lag 3 och lag /. Den är 
afven träffad i lag /, dels vid Klinta, der den är synnerligen allmän. del.=. mera 
i^parsamt, vid Bjer.sjö lagård. \ en Lunds geologiska museum tillhörig stuff från 
^"'tland. utan närmare lokaluppgift, ha vi också iakttagit exemplar af denna art. 
På nordtyska slätlen har man funnit den. dels i gra Beyrichiakalk, dels i röd- 
brun kalksten, hvilken senare med säkerhet haft sin moderklyft i Ramsåsa. 
^ Våra exemplar från Kamsåsa öfverensstämma mycket väl med Keauses af- 
^ildnuigar, som dock visa en något fullständigare symmetri, medan deremot exemplar 
^"ran Klinta och (Gotland förete smärre afvikelser. På dessa .senare är nämligen 
*'t'tast taran mellan midtlobeu och den bakre loben både kraftigare och längre, så 
att den stundom når ned till ' s af skalets höjd. Lateralytans ötri^^a fån.r än.) också 
^.i"pare och kraftigare, så att midtpartiet vid dorsalranden framträder mera upp- 
böjdt än på exemplaren från Ram-sti^a. 
Om deuna olikhet är af någon större betydelse, så att den möjligen skulle 
berättiga till uppställandet af en varietet. våga vi icke nu afgöra, men anse dock 
t^^^ii^^^ast, att olikheten faller inom gränserna för sedvanlig variation hos dessa 
oj^trakoder. Och i öfrigt tyckes äfven skäl föreligga att anse ofvar.nämuda djupa 
fara, sådan den framträder på exemplar från Klinta, såsum en åiderskarakter. 
