Om Fyledalens gotlandium 73 
sen hos den förstnämnda lika med glabellans längd, hos den engelska deremot en 
half gang till så stor som längden. 
Särskildt i ögonen fallande äro emellertid de olikheter, som förefinnas beträf- 
fande byggnaden af hufvudets främre rand och anordningen af de tre spetsar, i 
hvilka denna utlöper. A den engelska formen är nämligen rostralspetsen (den mel- 
lersta) betydligt större än å den svenska, och vidare konvergera hos den engelska 
formen dorsalfårorna så starkt, att deras förlängningar falla i häcken mellan sido- 
spetsarne och rostrum, medan hos den svenska formen de nästan parallela dorsal- 
fåi-orna förlängda komma att gå strax utanför de yttre spetsarne. 
Med afseende på pygidiet äro också tydliga ditferenser att konstatera. Hos 
'len svenska formen har pygidiet triangulär kontur med rätlinig (eller möjligen svagt 
konvex) sidorand, hvarjemte det aldrig har utdragen, uppåtböjd bakre .^pets. DesHutoiri 
äro de bakersta sidofårorna mera bakåtrigtade. Hos de engelska exem}>laren åter är 
pygidiets form triangulärt tillspetsad, så att sidoränderua bihla utåt konkava linjer, 
och vidare är den ofårade bakre ändlobeu utdragen till en något uppåtböjd spets, 
en olikhet, som också framhålles af Salter (186ry. s. 121, not 1). 
Våra tigurer 4 a— c visa tydligt byggnaden af hufvudets främre randparti och 
facialsuturens förlopp. Fig. 4 a. liksom fig. 1. visar, hurusom facialsutureiis främre 
Rren från ögat går parallelt med djurets längdaxd. öfverskrider rimdfäran och vid 
rostralspotsens bas öfvergår i den från andra sidan kommande grenen. De lö.«a 
kinderna äro sålunda framtill fast förenade, så att de i ett sanunanliängande stycke 
bilda hufvudets främre rand. Till dc lösa kinderna höra '^ålundu hela rostral- 
spetsen och yttre delarne af de båda sidospetsarne. Ej heller dui)likaturen vi.sar 
iiap^t spår till suturer, hvadan sålunda någon särsktJil rosti>(hUld cj Hr utrecUad, 
>itaji de löm kinderna som rf t enda häM-oformigt stycke omi-hda kranidiet. 
Fig. 4 a tyckes visa på glabellan en antylan till två par bakåtrigtade fåror, 
bildande c:a 4jy vinkel mot djurets längdaxel; det främsta paret börjar ungefär i 
.jemnhöjd med ögonen. Ilvarken Axgelins eller Salters figurer <nngifva några 
>idofåror, deremot visa de fasta kinderna på Salters fig. '2, taft. 12, vid glabellans 
bas samma egctidomtiga gropar, som vår fig. 4 a. Liknande gropar äro iakttagne 
l^os tiera andra trilobiter, nämligen hos Harpides nfgosus S. et B., Di cell orepkn tina 
dicrrpura Ang. och Orometopus elatifrons Ang. Efvad betydelse dessa gropar kunna 
ha. låter sig ej bestäradt säga, men det tyckes oss dock mycket sannolikt, att de 
angifva läget för bakersta fotparets muskelfästen. 
ffomalonotus Knighti Kön., som i Englands Tpper Ludlow är ett mycket all- 
mänt och karakteristiskt fossil, har anträffats i olika delar a? nämnda land; den är 
oeliså påvisad i Nova Öcotia. Dess varietet rhinofrrqyi- Ang. är i Sverige funnen 
dels i Sydgotlands sandsten och oulit. särskildt allmän i sandstenen vid Kouehamu. 
dels i .Skånes yngre gotlandium. i lag 1 vi<l Klinta, Bjersjölagård och Karasåsa. 
