och krökningen är betydligt skarpare, så att krokliniens radie är uugefär 2 cm, 
medau den hos de större excraphiren af Serpulites lomjissimiis är c:a 25 cm. 
Materialet tillåter emellertid icke att afgöra, om dessa stycken möjligen äro 
begynnelsedelar af Serpulites longisshnus eller tillhöra en annan art. 
Bryozoa. 
Eridotrypa scanensis Hn(; n. s]). ^) 
Tatl. V, Hg. \2. a och b; texttig. I och 2. 
Det zoarium, som ligger till grund för följande beskrifning, bildar en cylin- 
drisk, förgrenad stam af 2—2,5 inin diameter. Förgreningen är dikotom och liggande 
i olika plam-igtning; afståndet mellan förgreningsställeoa vexlande, uppmätt maxi- 
mum 10 mm. Ytan synes sakna luouticuli. 
Aperturerna (tati. V. tig. 12 b) äro afrundadt hexagonala eller oregelbundet 
mangkantiga, af 0,16—0,24 mm diameter; |)å en långsgåeude linje af 2 mm längd 
komma »i— T aperturer. Här och hvar, i oregelbunden och ojemn fördelning emel- 
lan aperturerna, synas sniå kantiga luikroporer (ITennig 190r,, sid. hvilkas dia- 
meier sällan uppnår iiälften af apertiirernas. Vallen, af 0,03—0,04 nnr. bredd, är 
:färskiUU i vinklarna emellan aperturerna beväpnad med små runda knölar, acantho- 
porer, alltid smalare äu vallen. 
Vertiktthnitt genom r.oari€l^- arel [textfiff. 1). Inom den axillära regionen äro 
djurhus väggarne tunna och svagt 
bugtade, inom den kortikala der- 
emot tjockare. Kortikaldelen är un- 
gefär O 4—0,5 mm mägtig. Zooeci- 
alröreus vidd tilltar endast obetyd- 
ligt närmare zoariets yta, beroende 
dels på en förtjockning af väggen, 
dels på en inskjutning af mikroecier. 
Djurhuseo förlöpa från sin vertikala 
del i en någorlunda jemn båge snedt 
uppåt mot zoariets yta, i hvilken de 
utmynna under en vinkel af 90 — 
IIO'*. Diafragmer tinnas knappast 
innanför kortikaldelen och äro, hvad 
beträffar zooecierna, alltid ytterst få 
äfven inom denna, om de ej all- 
de tätare anhopade. 
stra.r under zoan^U >/ta [kxififi. 2). Detta visar de i tvärsnitt 
it från hvarandra af en vall, i hvilken inga 
