VI. Ramsåsabildningens fauna. 
Annelidse. 
Serpulites longissimus Mukch. 
Tafl. II, fig. 3. 
1839. Serpuliies longissimus Mubchison, s. 608 och 700, pl. 5, tig. 1. 
1860. Campylites » (Murch.) Eichwald, s. 676, 34, fig. 10. 
1873. Serpulites » , Murchison, s. 234, pl. 16, fig. 1. 
1885. . » , Feed. Römeb, s. 107, pl. 7, fig. 12. 
Maskrör nästan jemnbredt, så småningom afsmalnande, bågformigt krökt. Dess 
skal hvitt, skiktadt, något opaliserande, tjockare vid kanterna, hvilka på i skiffer 
bevarade exemplar bilda två upphöjda ränder. Stundom kan man iakttaga, att 
skalet är tvärsofver rvnka.lt, med grunda veck. 
- öfre lagren i stenbrottet samt vid lokal/. Fossilet 
' h i sandsten. De längsta stycken, som funnits, ha 
■ : en bredd af 10—12 mm. Tjockleken af maskröret 
- tigart ar iios i sandsten bevarade exemplar 3—3,5 mm, medan 
på i skiffer bevarade exemplar endast uppnår 1—1,5 mm. 
I England förekommer arten i Wenlock och Ludlow. Muechison säger om 
denna form [1872, s. 234) »It is one of the type fossils, which most attracted me. 
when I first traced the range of the upper Ludlow rock». Arten är också funnen 
Osel, alltså i den estländska silurens allra yngsta delar, Schmidts / och K: 
likaledes förekommer den temhgen allmänt i lösa block af beyrichiakalk på nord- 
ryska slätten. 
Förutom dessa maskrör, som med säkerhet kunna bestämmas, ha i kalksten 
<^<^h kalkhaltig skiffer funnits några få stycken, som nästan i allt utom i dimensio- 
nerna öfverensstämma med Serpulites fongi>.^im><s. De äro endast 2-4 mm breda, 
