21 
backarne framslingrande bäck, kommer man, efter att ha passerat det här c:a 450 
m breda skogsbältet, fram till en hög tvärbrant skiffervägg, ofvanför hvilken den 
s. k. Stafringabacken är belägen. Berggrunden utgöres af en (stora kalkstenslinser 
inneslutande) grå skiffer, stupande 35** i N TO*^ O. Ställets fugtighet och skogens 
dunkel försvåra en noggrannare undersökning af den annars väl tillgängliga profilen. 
V'id den flygtiga undersökningen anträffades inga fossil. Antagligen är det dock 
verklig colonusskiffer, som här förefinnes. Derför talar bland annat, att Monograptus 
liolonus Barb., M. duhius Suess? och Cardiola interrupta Sow. anträffats i en mild, 
lös skiffer högt uppe i den V om Stafringabacken belägna skogshöjden (»Smör- 
toppen»). Mellan fastare skifferflak, stupande 25*^ h 2V mot S 50^ V funnos der 
helt till lera förvittrade lager; det är möjligt, att fullt fast klyft här ej varit nådd. 
Om man efter att ha passerat ofvannämnda väg öfver mossen följer en utmed 
skogsbrynet löpande väg mot NV, kommer man efter c:a 300 m till Slagarps- 
bäcken och uppfartsvägen mot Slagarp. Från detta ställe fortsätter i nordvestlig 
rigtning en liten skogsväg, som till en början går inne i sjelfva skogen. I vinkeln 
mellan denna skogsväg och Slagarpsvägen fins en ganska vidsträckt aflagriug af lös 
pulverformig kalktuff. 
9. Å den sistnämnda skogsvägens norra sida och c:a 100 m från Slagarps- 
bäcken, blottades grå lerskiffer i fast klyft, men denna var dock här föga tillgänglig. 
~ Efter vidare ett par hundra meter böjer skogsvägen, som längre fram, nära 
gränsen mot Snogeholm, svänger upp mot Röddinge, ut ur skogen och in på 
en äng, som i SV begränsas af Ekebjer. Skogen, som i NO begränsar ängen, 
visar ungefär vid ängens midt en stark inbugtning, i hvilken en liten bäck utmynnar. 
10. Vid pass 75 m SO om sistnämnda bäck träffas en smal i NO gående 
skogsgata, som kan följas omkring 75 m inåt skogen. Vid ändan af skogsgatan 
är grå lerskiffer lätt tillgänglig i den brant uppstigande backen. Lagren stupa 
30« i N 60« O. 
11. Hjortsölan. Helt nära mynningen af den (under 9 omnämnda) lilla bäcken 
utmynnar ett numera mest igenvalladt dike, som kan följas vid pass 125 m, med 
1 hufvudsak nordvestlig rigtning, uppför den skogklädda höjden bort till en s. k. 
l^jortsöla, en liten trågformig fördjupning med nästan metersdjup lersörja. Ofvan- 
för »hjortsölan» träffas anstående grå lerskiffer, mestadels mild, men inneslutande 
tunna, någon gång dock ända till ett par cm tjocka, svårklufna. mera sandiga, brun- 
aktiga skikt. I dessa finner man rikligt med fossil, hvilka dock mestadels äro illa 
bevarade och utan skal. Jemte en och annan Orthoceras och fragment af musslor 
träffas ej sällsynt Cardiola interrupta Sow. och Monograptus hohemicm Baee. ; vidare 
förekomma ymnigt små brachiopoder samt representanter för en, som det tyckes, 
från Sverige hittills ej känd ostrakodfauna, hvilkeus arter erinra om former af släg- 
tena Hnfomis, Bolhozoe och Ari.,<fo.coe. — Lagren stupa 35^^ mot SO. 
1^- Följer man den meranämnda lilla bäcken omkring 50 m inåt skogen, 
kommer man fram till en mindre skogsväg, som från ängen vid Ekebjer för till en 
"^^Han Röddinge och Slagarp belägen gård. Bäcken, som kan följas ännu ett stycke 
