1872 gjorde Edv. Erdmann ett sista försök att återgå till den en gång af 
HisiNöEE och Nilsson hyllade åsigten, att Öveds- 1. Ramsåsabildningen vore att 
räkna som keuper. 1873 anmärker emellertid Torell endast, att man räknat den 
vid Övedskloster och Ramsåsa förekommande röda sandstenen till öfversiluriska 
formationen, sålunda ej fästande sig vid Erdmanns inlägg i frågan. Och 1874 blef 
slutligen de ifrågavarande lagrens öfversiluriska ålder, genom i dem anträffade 
fullt bestämbara karakteristiska fossil, definitivt fastslagen. Detta skedde till ytter- 
mera visso samtidigt från två skilda håll, nämligen af Linnarsson och Lundgren. 
Den förre förevisade, å Geologiska Föreningens i Stockholm novembermöte sagda 
år, fossil insamlade från den röda sandstenen vid Ramsåsa och drog af dem slutsatsen, 
att sandstenen måste tillhöra yngsta delen af öfversiluren. Närmare meddelande 
härom i tryck lemnades emellertid först i Geol. Förms januarihäfte följande år d. v. s. 
187o. Under mellantiden hade Lundgrens utförliga redogörelse för samma bild- 
ning blifvit publicerad. Lundgren omtalade deri, att han vid Ramsåsa funnit flera 
och bättre bevarade fossil än vid Övedskloster. I Ramsåsa hade han VSV om 
yrkan träfEat i dagen »en mera eller mindre skiffrig sandsten af grå eller rödaktig 
farg och oftast mycket rik på hvit gUmmer i små och tunna fjäll. Den stupar^ 
säger han, »omkring 25** N och är stundom ganska tunnskiffrig med mellanliggande 
tunna lager af rödaktig skifferlera, stundom är den afsöndrad i tu mstjoeka bankar; 
den mnesluter stundom kalkhaltiga partier eller underordnade lager af en rödaktig 
alksten Den graf, hvarur man förr brutit sandsten till brynstenar och som 
omtalas af Nilsson, är nu nästan alldeles igenrasad och täckt af vegetation, den 
igger v. om nu omnämnda ställe. Försteningar förekomma visserligen ock i de 
alkfna varieteterna, men i de kalkhaltiga och i kalkstenslagren äro de talrikare och 
_attre bibehållna». Han hade deri kunnat bestämma Bet/nchia Salteriana Jones, 
• Buchiana Jones, Lcperditia Angelini F. Schmidt, Cytheropsis concinna Jones, 
entaculitfs tennis Sow., Orthoceras sp., Pterinea sp., Grammysia cingulata (5 trian- 
m ata Saltee, Chonetes striateJla Dalm. sp., Lingula minima Sow. och Pentacrimis sp.9 
^ Fran alldeles samma fyndort angifvas i Linnaessons ofvanuämnda uppsats 
^nchus sp,?, Beyrichia Wikkensiana Jones?, Leperditia tyraica F. Schmidt, Ortho- 
sp., Grammysia e.:drasnlcata Saltee och andra lamellibrauchiater, Chonetes 
^ -^ateUa Dalm., Ungula cornea eller minima Sow. och lentaculi^es tennis' Sow. — 
" ■"1 man finner var det i det stora hela samma arter, som anträffats af Linnarsson 
och LuN 
SONS cycadeblad 
äfven om bestämningarne i någon mån diflerera. 
DGREN söker i sitt arbete också tyda de af Nilsson angifua fossile 
Qöjligen vara en Eophyton, hans Cypris en Beyrichia, Tro- 
^ en Murchisonin eller TioritcUa och hans retiiade Äricida en Pterinea. 
Enligt Tullberg {1882} är Övedssandstenen (mera lokalt uppträdande vid 
^amsåsa) egentligen att betrakta som lokala lager inom cardiolasskiffern (= colonus- 
j ^^^""^^ sålunda en ekvivalent till denna senares »yngre mera fossilfria lager.. 
eftT*^ Li^5fDGREN 1. c. anförda fossilen från Ramsåsa, omnämner han, 
® r samlingar i Lunds Museum, eu strierad Ptennea, Goniophom cymbafmynis Sow.?, 
