A. H. Westergärd 
Hvad åter beträffar iiiäktigheten af subzouerna må följande anföras. 
Zon a, den understa, har vidsträcktare utbredning än de andra och torde väl ej 
r^akiia.^ på något ställe, hvarifrån dictyograptus?skittern hittills är känd. Dess mäk- 
tighet är i alltiiäMliet relativt stor, den är också på flera fyndorter den enda, som 
kommit till utbildning. På Öland och på Hanaeherg har den dock synnerligen 
obetydlig niäktighet och kan, äfven om öfverliggande subzoDer finnas tillstädes, 
stundom helt utkila. 
Zon h har i sydhgaste delen af vårt land sin största mäkrighet. I Skåne torde 
den upptaga mer än hälften af dictyograptusskilTerns hela mäktigbet, såsom bevis- 
ligen är händelsen å södra Öland. Vid Storberg synes den vara ganska mäktig, 
cirka I m, men vid Nygård har <len däremot ej befunnits mera än högst 1 dm 
tjock, där den ej. som vanligen är fallet, i likhet med den underliggande subzonen utkilat. 
Mäktigheten af sonen c, som funnits utbildad endast i Skåne och å södra 
Öland, har ej direkt kunnat mätas, men torde med en stor grad af sannolikhet 
kunna påstås vara mindre än den, som föregående zon äger i sydligaste Sverige. 
A den enda fyndort i Ångermanland, där dictyograptusskiffer anträffats, är 
den enligt Wiman så sammanpressad, att en bestämning af dess mäktighet där 
säkerligen ej är möjlig, liksom ock en uppdelning i subzoner ej heller kan väntas. 
Det kunde måhända synas frcstan<U' att >öka Uyv vårt land^ vi<lkonanande 
uppdraga gränserna för »dietyograptuslialvet* utleta dettas n^lativa djupförhål- 
landen å skilda ställen under tidsålderns olika skeden. Men en dylik utredning förut- 
sätter emellertid, därest den skall bUfva af något värde, ej blott talrikare observations" 
punkter, än de, som nu stå till buds, utan ock djupare in.siktcr i de närmast äldre 
eller yngre bildiiingarne^ kurojogiska förhållanden, än vi nu ha till vårt förfogande. 
Tabellarisk öfversikt öfver utbredningen af dictyograptusskifferns olika subzoner. 
