stånden, i tilledningstrådame spelade en alltför stor roll härför. [ stället upp- 
mättes motståndet i en viss längd av den koppartråd, som «kiille användas, och 
härur beräknades de längder, som enligt denna mätning skulle inneliålla just 0,i 
eller 0,oi ohra, varefter dessa trådlängder så noggraimt sonj möjligt avklipptes och 
fastlöddes. Härvid uppstå naturligtvis Pol såväl i totala motståndet som i förhållandet 
mellan de olika delarne inbördes. Det senare fiirorsakas väsentligen av svårigheten 
att löda exakt. I den motståndssats, jag förfärdigat, är det totala motståndet ej 
mer än 0,86 ohm, således rätt mycket mindre än 1 olnn. Detta beror på ett fel, 
sannolikt på grund av övergångsmotstånd, vid den föv^hx niätniniren. Emellertid 
har detta ingen principiell betydelse, och det försvårar ej heller avsevärt den lui- 
meriska behandlingen av försöksresultaten. 
Bestämning av motståndssatsens absoluta motstånd. 
Potentialfallstrådens absoluta 
motstånd uppmättes i en brygg- 
anordning av det utseende tig. 3 
visar. MRL är en vanlig propr)- 
(på 
1000 
CD 
är potentialfallstråden och ii är 
ett normalohm. iMedelst korta och 
tjocka kopparledningar samt två 
skålar med kvicksilver Hg^ och Hg^ 
äro dessa inbördes förbundna på 
det sätt tig. antyder. Åndarne av 
de ledningar, som sluta i kvick- 
silvret, äro omsorgsfullt amalgatnerade. Strömmen från ett galvaniskt element 
(E) släppes in vid R och tages ut vid (en av kontaktpropparne till potential- 
fallstråden). Galvanometerleduitigen är inku[>plad mellan ffg^ och P,. I detta 
fall utgöras sålunda grenarne i den Wheatstone"pka brygganordningen av 
h^D : DC : CLR : Rh^. Genom att variera motståndet i de båda grenarne av reostaten 
kan man, på 0,1 ohm när, firma det motstånd, som gör galvanometern strömlös, 
och medelst interpolation ur galvanometerutslagen kan man beräkna detta på O.oi 
a 0,001 ohm. Motståndet i kopparledningarua Mh^ ocii LC kan försummas vid sidan 
av de motstånd, som ingå i reostatgrenarne, enär dessa äro av >torhctsordningen 
100 ohm. Motståndet i ledningen DK, vilket på fig. betecknas med ,r, måste där- 
emot uppmätas. Motståndet i koppartråden beteckna- rned m.. Vid den kof)p:iug, 
fig. anger, är motståndet i grenen h 
läter sålunda i detta fall förhållandet . Förbinder man dä 
stället för med P,, fås på samma sätt värdet av förhållandet ^ 
åda värden beräknas nit och x var för sig. För att elimiuen 
ned K 
