Edvard Björnssor 
Kontaktanordningen bör därför äga stor värmekapacitet i förhållande till 
metalltrådarnas värmeledningsförmåga samt tillåta en mätning av föreningsställets 
verkliga temperatur. Dessa krav bar jag tillgodosett genom den" anordning, som 
visas i fig. 5 (uat. storl.). Den utgöres av en kopparcylinder, som är genomborrad 
dels med en kanal {k), i vilken försökstråden fastklämmes med 
skruvar, samt vidare en större urborming {U) avsedd för termo- 
meterbehållaren. Medelst en kopparpinne gipsas cylindern fast 
vid ett glasrör {G) och kan med detta fästas så, att dess läge i 
temperaturbadet vid alla mätningar blir detsamma. Koppar- 
cylindrarna hava direkt genom lödning förenats med två böjliga 
ledningstrådar av koppar, varefter de under en längre tid hållits 
uppvärmda till en temperatur av ungefär 200° C. Lednings- 
trådarna voro hopspunna av ett större antal finare trådar. Detta 
har visat sig vara till fördel, då därigenom de böjningar, som 
bliva nödvändiga vid omflyttningar av termoelementet, icke giva 
anledning till främmande EMK. Genom direkta försök har jag 
övertygat mig clärtmi, att starka böjningar av koppartråden icke 
hava något inflytande på inställningen. Vidare har jag konsta- 
terat, att en ojämn uppvärmning av koppartrådarna, vida större 
än den, som kan förorsakas av de oundgängliga växlingarna i 
rumstemperaturen, icke föranleder fel större än 1 . 10^' volt vid be- 
stämningen av en termoelektromotorisk kraft. Vid mina slutliga 
Fig. .5. mätningar har jag alltid sörjt för, att koppartrådarna legat så 
vitt möjligt på samma sätt i förhållande till temperaturbaden. 
Vid alla mätningar har jag ständigt låtit en och samma kopparcylinder hava 0*^, 
an.der det att den andra fått successivt antaga temperaturerna 50, 100 och 150^ C. 
Vid var ix^h tn a v de i det följande anförda mätningarna har jag dessutom ständigt 
prr.vnr tr,rsök.str;Hlarnas homogenitet genom omläggning av tråden [Me] på det 
sättet, att först en mätningsserie utförts med ena ändan (a) av tråden vid 0^ C. 
och den andra {h) i de varmare baden och därefter med ändan h vid 0*^ C, och 
dessittom har jag kontrollerat, att den för själva mätningen nödvändiga uppvärm- 
ningen til! högst 150« C. ej avsevärt ändrat försökstrådens beskaffenhet, genom att 
:ningama i ordningsföljden 0—50, 0—100, 0—150 och O— 50'^ C. Ur de 
•dena för intervallet O — 50^ C. har jag tagit medelvärdet. 
;d q det antal hundradedelar av potentialfallstrådens mot- 
utföra 
på detta sätt erhållna 
Betecknar man 
stånd, som behövs för kompensation av 
motstånd med m,, kan formeln (1) skrivas 
toelementets EMK, 
totala 
där faktorn - 
ifrågakomma. 
för de olika värden i 
