en precisionsmilliarapéremeter från Siemens & Halske (O.oooi w, = 100ohra; 
0—150 skd.) på det sätlet, att ampéremetems klämskmvar förenades med kontakt- 
propparna till reostaten och därefter inkopplades med ett lämpligt motstånd från 
1 
denna som shuut. Potentialfallet i en viss del av metalltråden uppmättes medelst 
en millivoltmeter från Siemens & Halske (0,oooi w,- = 383 ohm; 0 — 180 skd.). 
Detta senare instrument tillhör en pyrometer enligt Le Chatelier. För att få pålitliga 
kontakter och eliminera övergångsmotståndens intiytande har jag begagnat följande 
anordning ; På en rektangulär skifferplatta {S) anbraktes, såsom fig. 6 visar, vid var- 
dera ändan två klämskruvar av koppar, den ena avsedd för tilledning av strömmen, 
den andra genom en ledningstråd förbunden med voltmeterns ena klämskruv. För 
längre trådar placerades klämskruvarna på sådant sätt, att tråden kunde upplindas 
i en plan spiral på skifferplattan. 
För att så mycket som möjligt utnyttja im-tnimeuten.-? känslighet valde jag, 
så framt detta var möjligt, shuntmotståndet i R så, att utslagen på inatrumenten 
blevo ungefär numeriskt lika, då 3Ie hade rumstemperatur. 
Sedan S därefter nedförts i endera av termostaterna eller nedbäddats i finmalen 
is och hunnit antaga konstant temperatur (10 — 30 min.), utfördes en mätnings 
serie på det sättet, att strömmen slöts, varefter dess styrka med motståndet W in- 
reglerades till ett visst bestämt värde, varpå det däremot svarande potentialfallet 
avlästes på F. För att underlätta räkningarna har jag alltid använt strömstyrkor, 
som på milliampéremetem givit utslagen 60, 80 och 100 skd., och för att pröva 
kontakternas oföränderlighet uppmätte jag alltid motståndet vid 0^ C. omedelbart 
efter varje mätning vid högre temperatur. 
Då de motstånd, som varit föremål för mätning, på sin höjd uppgått till 0,i 
ohm, kan man med hänsyn till voltmeterns stora inre motstånd (383 ohm) försumma 
