om ^en afft ot mic ^vaft 353 
ncDe ®cké gyijlcncc i lingejic ?KaaDc nieevc rimelig, ®en mat^ettiaiijfeSragt 
et Cl) @taté ^'IcsDning, Der tiener føefaat^el til at for^øpc Det eeneé \}irfelige 
gulDfommen^eDer, fom at f iu(e Det anDeté gepl. neiiconø @a§er om Vi 
repulfiva befinDe ftg i Den sDie 35og i Ijm^ Optic pag. 320. 0. f. Den'£latSi|te 
UDga\)e; l)\)Draf jeg ^er t>U ledere et llDtog: Quandoquidem ^eDer Det t 
gi^nDclfen/ m^talla in acidis foluta parvam rantum acidi porcionem ad fe 
trahunt, liquet vim eorum attrahentem non nifi ad parva circum inter- 
valla perciogere. S)cime SnDgang fanD man enDelig etiDnu f)oiDe ncurott 
til goDe, efterføm l)aii ^ar ingen €f)pmifud. 59?cn i fig fcli) er Den portion aci- 
dum fom SletaHerne txdh til fig iffe liDen* '^xz £l^intin @oto prcecipiteret 
meD @att\)anD af ©fetjanD gi^er fire £l\>intin eller eet goD Luna coniiia, fom 
bcjlaaer allencfle af tre ®ee(e @el\) og en S)cel Acidum falis. SnDnu meere 
Acidum antager Det i ^rpjiallifationen. 2lf to ©eele ©.wgfelt> og een SDeel 
Acidum falis befiaaer Mercurius fublimatus. 9?u EanD man Dog r>el iffefalDe 
I)alt) faa meget Acidum en liDen ® eeh ?9Jen Den Deraf Dragne ©lutning if ulDe 
man s>tl iEFe formoDe fig af en efter alminDedg SicfalD grunDig ta;nf enDe ®anD, 
?9ietallerne maa treffe meget eller liDet Acidum til ftg , felger \}el Deraf/ at Den 
tilireEEenDe ^raft (treffer fig \)iDt eller fort fragegemet, t^ijl: iffe. Snfe^er liDen 
'clenDig SJJagnet, Der neppe r>eD fin tiltreffenDe ^>aft formaaer at bcere eet 2oD 
3<^rn, fanD treffe Det famme og et enDnu meget jlorre ©tpffe S'^rn, fomft^em^ 
mer paa ^anDet^ paa en \)ai'o 2(len>g Derov>er til ftg. 9?aar jeg o\)erfætter Dette 
fulDf ommen lige galD i neutonø £)rD, faa vil man Deflo beDre funDe inDfee 
Det faljTei Denne Slutning. 3eg jcetter foruD, at man forjl, fom ^enftgtener 
i)er, iTal bemfe om Den tXaitoni^c tiltreffenDe ^raft ftreffer ftg langt eller 
fort fra Segemet. 3^9 f<^tter allene i ffeDen for acidum, ferrum og for metal- 
la, magnes> og 3nDgangen sy\l IpDc faaleDeé: Quandoquidem hic magnes 
parvam tantum portionem ferri ad fe trahit, liquet vim ejus attrahentem 
non niil ad parva intervalla pertingere. ®a Det Dog efier t)en alminDelige 
Sogijf e 9\egel ifttlDe l)eDe: Liquet vim ejus attrahentem efle parvam, (}t>orpaa 
De^^uDen ingen tmkx. faa gaaer Det. gtn'tl Danne \>i efter Stngenc^ 
leiffe SnDtrp? paa t>ore ©anDfer en vg)9pott)efe, og Derefter opføge r>i: farfl Dc 
egentlige $Sev>ii^. ©a ^olDer Det ^ift noget baarDere, men for iffe at qi>cele 
^oflerne af vore Genies i goDfelen, give vif)e!ler2(n(}otele6 ctØrpgen, naar 
vi fun DerveD fanD l)olDe Sioet i vorc^ golder. Sil al Uli;f fe l^avDe neuron t 
pette galD (Tet iffe ()avt noDig, at bevtfe en meget fanDfcerDig ©até af falffe 
Erfaringer, og Det pDermcre meD falff'e ©lutninger. ^venDe ©laétTiver, font 
allene veD Den neutontJYe tiltræffenDe ^raft ^)enge tilfammen meD en ^raft af 
nogle £oD eller ^wiD/ vife iffe Den ringejle 5:ilboi;elig^eD til atfommet^it^anDen 
^9 ncer 
